КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 369/6998/21
провадження № 22-ц/824/1921/2024
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 лютого  2024 року                                                                                                 м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М.,
суддів: Рейнарт І. М., Ящук  Т. І.
при секретарі  Усковій Я. А. 
 
розглянувши у відкритому  судовому  засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2    на рішення   Ірпінського  міського  суду  Київської області від  02  лютого  2023  року в складі  судді Карабази Н. Ф.,
 
встановив:
 
11.09.2021  ОСОБА_1   звернулася до  суду  з позовом  до  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ( далі - ДТП).
Позовні  вимоги обґрунтовані тим, що 16.02.2021 о 10.30 год. у м. Буча Київської області по  вул.  Києво-Мироцькій, 154 сталася ДТП  за участю   належного  позивачу на праві власності автомобіля Jaguar F-PACE, номерний знак  НОМЕР_1 , під керуванням  ОСОБА_1 ,   та  автомобілем  Mercedes-Benz Vito, номерний знак  НОМЕР_2 ,  під керуванням  ОСОБА_2 . 
Відповідач  своєї вини  у даній  ДТП  не  заперечував,  тож сторони скористались  своїм  правом, визначеним  п.33.2 ст.33 Закону  України «Про обов`язкове страхування  цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,   та склали повідомлення  про  дорожньо-транспортну  пригоду  (європротокол).   
Транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2 на момент ДТП, забезпечений відповідно до договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія № ЕР-181760049у ПрАТ «СГ «ТАС». 
23.02.2021   позивач звернулась   із заявою-повідомленням  до ПрАТ  «СГ «ТАС» щодо виплати  їй страхового  відшкодування.  За результатами  даної заяви  ПрАТ  «СГ  «ТАС» визнала  дану  подію  страховим випадком,  підтвердила  настання  ДТП  саме в результаті   пошкодження  ПДР   водієм  ОСОБА_2 та прийняла  рішення  про  виплату позивачу страхове відшкодування  в максимальному розмірі страхової виплати - 47 500 грн   ( 50 000  грн -2 500  грн =47 500 грн).    
Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої  КТЗ  №20321 від 23.03.2021, виконаного оцінювачем  ОСОБА_3 ,  вартість  відновлювального   ремонту КТЗ ( з врахуванням  ПДВ  на  запчастини та матеріали)  - 258 026,92 грн ;  величина  втрати   товарної вартості  - 23 537, 19  грн.
Несплачена  різниця між   розміром майнової шкоди  та сумою страхового  відшкодування   становить  234 064,11 грн  та у відповідності до  ст. 1187, 1194 ЦК  України  підлягає  відшкодуванню  відповідачем. 
Розмір витрат на проведення оцінки  матеріального  збитку   становить 2 800  грн. 
Посилаючись на  вказані обставини, ОСОБА_1   просила  суд  стягнути  з ОСОБА_2 на  її користь 236 864,11 грн та  відшкодувати витрати  по сплаті судового  збору.  
Рішенням Ірпінського міського  суду Київської області  від 02 лютого  2023 року   позов   задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на  користь   ОСОБА_1    відшкодування  заподіяної шкоди  внаслідок  ДТП  у розмірі  234 064,11 грн та витрати  по  сплаті судового  збору в розмірі  2 368,64 грн.   В решті позову відмовлено.  
04.04.2023  ОСОБА_2 подав апеляційну  скаргу,  в якій просить скасувати рішення Ірпінського міського  суду Київської області  від 02 лютого  2023 року та прийняти нове про  відмову в задоволенні  позову.
Посилається на  порушення  судом  першої  інстанції  норм процесуального  права,   неповне  з`ясування  судом  обставин, що  мають значення  для справи,  неправильне  застосування  судом  норм  матеріального  права. 
Свої доводи обґрунтовує тим, що  він не  був обізнаний про  наявність  даної справи  та отримував жодного  документа по  цій справі - ні  копії ухвали про  відкриття провадження,  ні  копії позову  з додатками.  Про розгляд справи  дізнався  в день судового  засідання після дзвінка по  телефону  працівника суду.  З`ясував,  що питання  стосується  ДТП  за  його  участю  та  участю  позивачки,  по  якому   було  складено  європротокол.  Він  повідомляв суду, що   позивачка визнала  свою провину у порушенні  ПДР  і перерахувала  гроші  власнику автомобіля ОСОБА_4 . Суд  взагалі   не  взяв  його  доводи до  уваги, не роз`яснив йому  його  права та обов`язки. 
По  суті події  зазначив, що  16.02.2021  приблизно  о  10.30 год.  у м. Буча  по  вул. Києво-Мироцькій біля  будинку  №154 мала  місце  ДТП, під  час якої  позивачка,  знаходячись  за кермом автомобіля Jaguar F-PACE, номерний знак  НОМЕР_1 , порушила  ПДР  і зіткнулася  із  автомобілем Mercedes-Benz Vito, номерний знак  НОМЕР_2 ,  під його керуванням.  Він  викликав  поліцію, однак  позивачка визнала  вину  і учасники ДТП  склали європротокол. Позивачка  відразу  на  місці ДТП  перерахувала  10 000  грн  на  картку власника автомобіля   Mercedes-Benz Vito ОСОБА_4 ,  що стверджується   скріншотом  картки. Матеріали справи  не  містять   будь-яких доказів  порушення ним ПДР.   
Щодо  механізму  ДТП  пояснив, що   він  рухався   на  вул.  Києво-Мироцькій, яка не  має  ніякої  дорожньої розмітки. Увімкнувши лівий поворот, почав повертати ліворуч для  заїзду    на  площадку  перед парканом будинку  №154 з іншого   боку вулиці.  В цей час позивачка, яка «летіла» на  шаленій швидкості позаду,  не  загальмувала  і не  дала  йому закінчити   маневр, а почала  обганяти зліва, що  і призвело  до  аварійної ситуації. 
Зазначив, що питання  відшкодування  шкоди, завданої  внаслідок  взаємодії   кількох  автомобілів, як джерел  підвищеної небезпеки, регулюються   п.1 ч.1 ст. 1188  ЦК  України, яка зазначає, що  така шкода  відшкодовується   на  загальних підставах, а саме:  шкода, завдана  одній особі з вини іншої особи,  відшкодовується  винною  особою.
Суд  мав  установити  наявність  у діях  відповідача   вини,  яка мала буди пов`язана   із порушенням  ним ПДР і як  наслідок  зіткненням,  що  потягло  за собою  матеріальні збитки.  Його вини  в ДТП встановлено  не  було. 
Позивачем  не  надано   жодних доказів  його  вини.   В  наданому  позивачем  європротоколі  відсутнє   посилання   чи зазначення  про  порушення  водієм  авто  Mercedes-Benz Vito правил  дорожнього  руху.  Відсутність  вини  виключає   покладення  відповідальності на  водія,  який не  порушував  ПДР.  
 17.05.2023   представник  ОСОБА_1   -  адвокат Перепьолкіна  Ю. В.  подала   відзив на апеляційну  скаргу,  в якій просила  залишити її без задоволення,  а рішення  суду  першої інстанції  без змін.
Зазначила,  що   судом було  з`ясовано  чи належним чином  повідомлявся  відповідач  про  всі судові засідання,  чи відомі та зрозумілі  йому його права.
 Суд першої інстанції  дійшов  обґрунтованого висновку про  те, що  ПрАТ  «СГ  «ТАС» визнала  подію страховим випадком  та підтвердила  настання  ДТП  саме в результаті   порушення  ПДР   водієм  ОСОБА_2 .  
Судом  встановлено,   що  відповідач своєї  вини у даній  ДТП  не  заперечував, а про  вину  позивача в європротоколі   взагалі нічого  не  вказано.  Доказів  виклику працівників поліції  на  місце  ДТП  відповідач  не  надав. Факт  складання   та підписання  обома учасниками ДТП   повідомлення  про  ДТП (європротокол) вказує  на  наявність  у водіїв  транспортних засобів  згоди щодо   обставин  її скоєння. Євпропротокол  від  09.02.2020  є належним доказом  вини особи,  що  скоїла  ДТП,  у зв`язку з  чим завдана  шкода  підлягає  відшкодуванню, а обставини визнані  сторонами  не  підлягають  доказуванню. Суд першої інстанції   правильно  встановив обставини скоєння  ДТП  та особи відповідача,   винного  у настанні пригоди.  
Щодо посилань  відповідача на  платіж,  який  нібито здійснювала  позивача,  то  вказаний доказ  не  був поданий суду  першої інстанції.  Крім цього,  вказаний доказ  не   містить  жодних згадок  про  позивача та будь-яку іншу  особу,  яка мала  б  відношення  до  ДТП, а тому жодним чином не підтверджує нічого.  
Вважає,  що  рішення  суду першої інстанції  є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням  норм  матеріального  та процесуального права. 
В судовому  засіданні  представник   відповідача - адвокат Орлик Л. А.  апеляційну  скаргу  підтримала  та просила   її задовольнити. 
Представник  позивача - адвокат  Перепьолкіна  Ю. В.  просила  відмовити  в задоволенні  апеляційної  скарги , а рішення  суду  першої інстанції  залишити без змін.  
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає   задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пункту 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.
У пункті 1  розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» від 17 листопада 2011 року № 698 затверджено максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України з 01 лютого 2016 року - 50 000 гривень потерпілому.
Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Як вбачається  з матеріалів справи, 16.02.2021 о 10.30 год. у м. Буча Київської області по  вул.  Києво-Мироцькій, 154 сталася ДТП  за участю   належного  позивачу на праві власності автомобіля Jaguar F-PACE, номерний знак  НОМЕР_1 , під керуванням  ОСОБА_1 ,   та  автомобілем  Mercedes-Benz Vito, номерний знак  НОМЕР_2 ,  під керуванням  ОСОБА_2 , що призвело  до  пошкодження   транспортних засобів.  
Учасники ДТП  скористалися правом  на  складання  спільного повідомлення  про  ДТП - Європротокол (а.с.23 ).
Як вбачається  з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Mercedes-Benz Vito, номерний знак  НОМЕР_2 ,  була  застрахована  згідно  полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-181760049 від 10.05.2020, чинного на момент ДТП. Страховиком є  ПрАТ  «СГ «ТАС» (а.с. 22) .
23.02.2021 ОСОБА_1   звернулася  до  ПрАТ «СГ «ТАС»  з повідомленням  про  дорожньо-транспортну  пригоду (а.с.  26). 
11.03.2021  ОСОБА_1 звернулась  до  ПрАТ  «СГ  «ТАС»  з заявою про  виплату страхового  відшкодування. 
24.03.2021  на рахунок  ОСОБА_1   було  виплачено  ПрАТ «СГ «ТАС»  суму страхового  відшкодування  в розмірі  47 500  грн  (  50 000  грн -  2 500  грн) (а.с.26 зв.). 
Судом  встановлено,  що  відповідно  до   Звіту про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої  КТЗ  №20321 від 23.03.2021, виконаного оцінювачем  ОСОБА_3 ,  вартість  матеріального  збитку,  заподіяного  власнику  в результаті пошкодженого  колісного  транспортного  засобу  Jaguar F-PACE, номерний знак  НОМЕР_1 ,  становить  281 564,11 грн.  
Різниця між   розміром майнової шкоди  та сумою страхового  відшкодування   становить  234 064,11 грн  ( 281 564,11 грн  - 47 500  грн).
Ухвалюючи  рішення  про   стягнення   з ОСОБА_2 на  користь  ОСОБА_1    у відшкодування  заподіяної  шкоди внаслідок  ДТП 234 064,11 грн,  суд першої інстанції   виходив з доведеності  вини відповідача, який даний факт в суді  не  заперечував.
Колегія суддів  погоджується  з доводами відповідача  про те, що   в суді першої інстанції   він  заперечував  свою  вину в даній  ДТП.
Разом  з тим,   допущені  в судовому  рішенні  невідповідність  у викладені  обставин справи  не  призвело  до неправильного  вирішення  справи. 
Як вбачається  з  матеріалів справи,  учасники ДТП  скористались правом  спільно скласти повідомлення  про   цю пригоду. При цьому   учасники ДТП  зазначили обставини,  за яких сталася ДТП  -  під час повороту ліворуч   водієм  ОСОБА_2 .  
Доводи апеляційної  скарги щодо недоведеності вини  відповідача  у настанні даної ДТП  колегія суддів відхиляє, оскільки зазначену обставину відповідач не довів, що є його процесуальним обов`язком.
Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Зазначена норма права встановлює загальний (генеральний) делікт, який має такі складові елементи: 1) протиправна поведінка особи; 2) настання шкоди; 3) причинний зв`язок між двома першими елементами; 4) вина завдавача шкоди.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Таким чином, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. 
Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.
 Позивачем  надано  докази на підтвердження факту завдання їй шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди. 
При цьому  відповідач не  надав  доказів на  підтвердження   тієї обставини,  що  винною  в  ДТП  особою є  саме позивач. 
В суді першої інстанції  відповідач  визнав ту обставину,  що дізнався про справу  та отримав копію  позовної заяви 23.12.2021.  
Відповідач   23.12.2021 особисто  був повідомлений про  судове засідання,  яке було  призначено  на  31.03.2022  о  15 год. 20 хв. (а.с. 58,  62).
За таких  підстав  доводи апеляційної скарги про те,  що  відповідач не  був  обізнаний про  існування даної справи   принаймні  починаючи  з грудня  2021  року    є  необґрунтованими. 
Відповідачу були роз`яснені  його  права та обов`язки,  передбачені  ст.  43 ЦПК  України, про  що  свідчить  підпис останнього  у  відповідній  Пам`ятці  з  переліком  своїх  прав та обов`язків (а.с.69).
Повідомивши суду  про  те, що   позивачка визнала  свою  вину  у ДТП  та  перерахувала  гроші   власнику автомобіля  ОСОБА_4 ,   відповідач  не  надав  жодного  належного  доказу  на  підтвердження  вказаної обставини. 
Надавши  до  апеляційної скарги копію скріншоту  про  зарахування  16.02.2021  коштів  в сумі 10 000  грн на  банківську картку,   відповідачем  не  надано   відомостей, кому саме  було  перераховано  вказані  кошти і ким (  а.с.  97).
 Останній також  не  скористався своїм  правом  заявити   клопотання  про  призначення    судової     автотехнічної  експертизи. 
Враховуючи наведене,  суд  першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про наявність  правових  підстав для  покладення  на  відповідача  відповідальності за  заподіяну  позивачу  шкоду  внаслідок  пошкодження  її майна. 
Відповідно  до  ч. 1 ст. 375  ЦПК  України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну  скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України  суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення   Ірпінського  міського  суду  Київської області від  02  лютого  2023  року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційній інстанції не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне  судове  рішення  складено  18  березня 2024 року. 
 
Суддя-доповідач                                                          Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                            І. М. Рейнарт                
 
                                                                                      Т. І. Ящук