ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 лютого 2024 року                                              
м. Київ
 
справа № 373/791/23
провадження № 61-12890св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів:Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,                 Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Друга Переяславська державна нотаріальна контора,
треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хоменко Вікторія Валеріївна, Дівичківська сільська об`єднана територіальна громада Бориспільського району Київської області в особі Дівичківської сільської ради, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від                                26 травня 2023 року у складі судді Опанасюка І. О. та постанову Київського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у складі колегії суддів:                        Шебуєвої В. А., Крижанівської Г. В., Матвієнко Ю. О.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Другої Переяславської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хоменко В. В., Дівичківська сільська об`єднана територіальна громада Бориспільського району Київської області в особі Дівичківської сільської ради, про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії. 
 
В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_3 . За життя вона склала заповіт, який 03 липня 2017 року був посвідчений Стовп`язькою сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 8. 
 
Указаний заповіт був складений на користь трьох спадкоємців: ОСОБА_1 (позивача), ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 
 
Спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто за життя спадкодавця ОСОБА_3 .
 
Інший спадкоємець за заповітом - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто через 3 місяці і 3 дні після відкриття спадщини. 
 
Позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_3 , у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.
Однак, державний нотаріус Другої Переяславської державної нотаріальної контори Київської області Коляденко Я. В. постановою № 121/02-31 від                         15 грудня 2022 року відмовив йому у оформленні спадкових прав за заповітом на весь житловий будинок  АДРЕСА_1 та на всю земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, кадастровий номер 3223387201:03:007;0301, що розташована в с. Стовп`яги Бориспільського (колишнього Переяслав-Хмельницького) району Київської області.
Нотаріусом позивачу було роз`яснено, що на його ім`я можливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на частку вказаного житлового будинку та частку вказаної земельної ділянки, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_3 згідно заповіту має бути розподілена між ним (позивачем) та померлим ОСОБА_4 в рівних частках кожному, тобто по частці.  Така позиція нотаріуса мотивована тим, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 належним чином прийняв спадщину після смерті                          ОСОБА_3 , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та до моменту своєї смерті не подавав заяви про відмову від прийняття спадщини.
 
ОСОБА_1 вважає відмову у вчиненні нотаріальної дії такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки на момент своєї смерті спадкоємець ОСОБА_4 не подав жодних заяв до нотаріальної контори про прийняття або відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті                         ОСОБА_3 , а встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини не закінчився. Таким чином, воля ОСОБА_4 щодо спадщини залишилась невиявленою. 
 
Спадкоємці ОСОБА_4 після його смерті не набули та не реалізували право на спадкування за заповітом у порядку спадкової трансмісії. 
 
Відтак, ОСОБА_4 не прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 . 
 
Позивач вважає, що єдиним спадкоємцем за заповітом є він, оскільки належним чином прийняв спадщину у порядку та строк визначений чинним законодавством. Частки інших спадкоємців за заповітом, які не прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , переходять до нього.  
 
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив:
 
- визнати незаконною та скасувати постанову державного нотаріуса Другої Переяславської державної нотаріальної контори Київської області                   Коляденко Я. В. № 121/01-31 від 15 грудня 2022 року; 
- зобов`язати Другу Переяславську державну нотаріальну контору Київської області видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за заповітом гр. ОСОБА_3 , який посвідчений Стовп`язькою сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області 03 липня 2017 року за реєстровим                    № 8 на всю спадщину за заповітом, у тому числі на весь житловий будинок                     АДРЕСА_1 та на всю земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, кадастровий номер 3223387201:03:007;0301, що розташована в с. Стовп`яги Бориспільського (колишнього Переяслав-Хмельницького) району Київської області.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_4 належним чином прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що встановлено рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2022 року, тому підстави для визнання незаконною та скасування постанови державного нотаріуса та зобов`язання нотаріальної контори видати на ім`я позивача свідоцтво про право на спадщину за заповітом на весь житловий будинок та на всю земельну ділянку відсутні.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням,   ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 травня                            2023 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.
Узагальнені доводи касаційної скарги
29 серпня 2023 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року.
В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскажувані судові рішення та ухвалити нове рішення у справі, яким позов задовольнити.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, а також відсутністю правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
22 вересня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2024 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи
Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно, у тому числі на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, кадастровий номер 3223387201:03:007:0301 в                         с. Стовп`яги Бориспільського району Київської області.
Відповідно до посвідченого секретарем виконкому Стовп`язької сільської ради 03 липня 2017 року заповіту ОСОБА_3 за життя заповіла ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 все належне їй майно в рівних частках кожному.
Позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , подавши 16 лютого 2021 року до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом.
Інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто за життя спадкоємця ОСОБА_3 . 
Спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто через три місяці і три дні після відкриття спадщини.
З часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 і до дня своєї смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори із заявами щодо його прав на спадкове майно ОСОБА_3 не надходило. 
30 квітня 2021 року до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2 , як спадкоємець другої черги після смерті ОСОБА_4 , з приводу оформлення спадкових прав за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його баби ОСОБА_3 .
Постановою від 30 квітня 2021 року державний нотаріус Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області відмовив ОСОБА_2 в оформленні спадкових прав за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його баби ОСОБА_3 на частку житлового будинку                   АДРЕСА_1 та часток земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства, що розташована за тією ж адресою. 
Така відмова обґрунтована відсутністю належних та допустимих доказів факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_4 з ОСОБА_3 станом на час відкриття спадщини.
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2022 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та   встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на час відкриття спадщини внаслідок смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 , по АДРЕСА_1 . Вказане рішення набуло законної сили та є чинним.
15 грудня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Другої Переяславської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його баби ОСОБА_3 , на весь житловий будинок АДРЕСА_1 та на всю земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, що заходиться за тією ж адресою.
Постановою від 15 грудня 2022 року державний нотаріус Другої Переяславської державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1 в оформленні спадкових прав за заповітом, посвідченим Стовп`язькою сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області 03 липня 2017 року та зареєстрованим у реєстрі за № 8, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його баби ОСОБА_3 , у спадковій справі № 2/2021, на весь житловий будинок АДРЕСА_1 та на всю земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0, 2500 га, кадастровий номер 322387201:03:007:0301, що розташована в с. Стовп`яги Бориспільського (колишнього Переяслав-Хмельницького району) району Київської області. 
Указаною постановою ОСОБА_1 роз`яснено, що на його ім`я можливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим Стовп`язькою сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області 03 липня 2017 року та зареєстрованим у реєстрі за № 8, після смерті   ІНФОРМАЦІЯ_1 його баби ОСОБА_3 , у спадковій справі № 2/2021, на частку житлового будинку АДРЕСА_1 та на частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, кадастровий номер 322387201:03:007:0301, що розташована в с. Стовп`яги Бориспільського (колишнього Переяслав-Хмельницького району) району Київської області.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій відповідають не у повній мірі.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
 
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.
 
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
 
Частиною третьою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). 
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).
Разом із тим, статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.
Відповідно до статті 66 Закону України «Про нотаріат» (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на майно, що переходить у порядку спадкування до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.
Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК України).
Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.
 
Верховний Суд зазначає, що законодавець передбачає можливість оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні до суду (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). У такому разі позовні вимоги можуть бути пред`явлені безпосередньо до нотаріуса. 
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.
 
У порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин.
 
Якщо право позивача оспорюється іншими учасниками конкретних цивільних правовідносин, які вважають, що вчинення чи не вчинення певної нотаріальної дії вплине на їх права та обов`язки, такий спір підлягає розгляду саме між особою, яка безпосередньо брала участь у нотаріальному процесі та особою, яка оспорює права, які виникають на підставі вчинення нотаріальної дії.
 
Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.
 
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2021 року у справі 3 325/1141/18 (провадження № 61-5045св19).
 
Звертаючись до суду з позовом,  ОСОБА_1 просив визнати незаконною постанову державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язати державну нотаріальну контору видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за заповітом на все нерухоме майно  - житловий будинок               АДРЕСА_1 .
 
Способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на все вищевказане нерухоме майно, яке не визнається ОСОБА_2 , який вважає себе спадкоємцем за законом частини зазначеного спірного житлового будинку та земельної ділянки після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та, на думку ОСОБА_2 , прийняв спадщину після смерті                       ОСОБА_3 в силу положень частини третьої статті 1268 ЦК України. 
 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
 
Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).
 
Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
 
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.
 
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
                        
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
 
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
 
У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. 
 
Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі                                           № 910/17792/17. 
Ураховуючи зміст іхарактер спірних правовідносин між учасниками справи та встановлені судами обставини справи, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у цій справі фактично оспорюється право  ОСОБА_6  на спадкування частки житлового будинку АДРЕСА_1 та частки земельної ділянки, площею 0,2500 га, що розташована за цією ж адресою. 
За таких обставин цей спір стосується прав та обов`язків ОСОБА_2 , який не залучений до участі у справі в якості відповідача/співвідповідача, оскільки такий спір підлягає розгляду саме між особою, яка безпосередньо брала участь у нотаріальному процесі, та особою, яка оспорює права, які виникають на підставі вчинення нотаріальної дії.
Зазначені обставини, на думку колегії суддів Верховного Суду, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 .
Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували, дійшли правильного висновку у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , проте помилилися щодо мотивів такої відмови.

 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного по суті висновку щодо відмови в задоволенні позову, однак з помилкових мотивів, судові рішення підлягають зміні з викладенням їх мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Оскільки Верховний Суд змінює судові рішення, але виключно у частині мотивів їх ухвалення, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від                                26 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                   М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                             А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко 
 
В. М. Коротун
 
М. Ю. Тітов