ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2024 р. 	Справа № 520/10765/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2023, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 17.08.23 у справі № 520/10765/23
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                    
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом також – відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови здійснити перерахунок та виплату пенсію у повному обсязі, з урахуванням індексації та компенсації відповідно до вимог ст. ст. 43, 51, 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 07.08.1991, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19.10.2000 та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159, з 01.12.2019, з основного розміру пенсії, з урахуванням вже виплаченої пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсію у повному обсязі, з урахуванням індексації та компенсації відповідно до вимог ст. ст. 43, 51, 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнені з військової служби та деяких інших осіб, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 07.08.1991 року, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19.10.2000 та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159, з 01.12.2019, з основного розміру пенсії, з урахуванням вже виплаченої пенсії;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у ненарахуванні та невиплаті з 01.07.2021 доплати до пенсії у розмірі 2000 гривень відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.07.2021 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 гривень відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиплати соціальної виплати по інвалідності 2-ої групи;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату соціальної виплати по інвалідності 2-ої групи;
- надати звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що висновки суду про відсутність порушення прав позивача у спірних правовідносинах не узгоджуються з приписами чинного законодавства.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивачу пенсійним органом призначалася пенсія за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.04.2023 за № 2000-0203-8/46887 на звернення позивача відповідач повідомив, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі № 520/18548/21 здійснено перерахунок пенсії з 01.12.2019 на підставі оновленої довідки, наданою державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області", з урахуванням раніш виплачених сум. Починаючи з 01.03.2022 пенсія виплачується з урахуванням рішення суду.
Позивач у адміністративному позові зазначає, що йому 12.04.2023 стало відомо, що відповідачем при проведенні перерахунку пенсії 01.12.2019 не нараховано індексацію та компенсацію на несвоєчасно отриману пенсію у сумі 137920,79 грн. Крім того, з довідки № 1245 від 11.04.2023 стало відомо, що відповідач не нараховує доплату 2000,00 грн, передбачену Постановою КМУ № 713 від 14.07.2021. Також позивач зазначає, що відповідач не виплачує соціальну виплату по інвалідності 2 групи. 
Вважаючи, що відповідач порушив його права на отримання гідної пенсії, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів порушення відповідачем прав позивача у спірних правовідносинах.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні унормовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Зазначеним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Статтею 51 Закону № 2262-ХІІ визначено, що при настанні обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та їх сім`ям, перерахунок цих пенсій провадиться відповідно до строків, встановлених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.
Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Відповідно до абз. 12 п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 за № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» перерахунок пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», проводиться на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 1-4 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 за № 45 (далі за текстом - Порядок № 45) пенсії, призначені відповідно до Закону № 2262-ХІІ, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС, Службі судової охорони (далі - державні органи).
Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.
На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.
Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.
Перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Тобто підставою для перерахунку пенсії є довідка встановленої форми, видана уповноваженим органом.
14.07.2021 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" № 713 (далі - Постанова № 713), п. 1 якої передбачено: установити з 1 липня 2021 року особам, яким призначено пенсію до 1 березня 2018 року відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон) (крім військовослужбовців строкової служби), до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону станом на 1 березня 2018 р., щомісячну доплату в сумі 2000 гривень, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону.
Особам, яким призначено (поновлено) пенсію після 1 березня 2018 року, розмір якої обчислено відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону (крім військовослужбовців строкової служби) з грошового забезпечення, визначеного станом на 1 березня 2018 року або до цієї дати, встановлюється щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту.
У разі коли пенсія особам, зазначеним в абзацах першому і другому цього пункту, переглядалася (перераховувалася) після 01 березня 2018 року, щомісячна доплата, встановлена абзацами першим і другим цього пункту, не виплачується, крім випадків, коли розмір пенсії після такого перегляду (перерахунку) збільшився менше ніж на 2000 гривень. Якщо сума збільшення пенсії під час її перегляду (перерахування) не досягала 2000 гривень, щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту, встановлюється в сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру. Щомісячна доплата, передбачена цим пунктом, встановлюється у межах максимального розміру пенсії, визначеного Законом, починаючи з 1 липня 2021 року.
Аналіз наведених положень вказує на те, що підставою для невиплати чи зменшення розміру спірної доплати є перегляд (перерахунок) пенсії після 01.03.2018, тобто перегляд (перерахунок) повинен стосуватися періоду часу після 01.03.2018.
Згідно з довідкою відповідача перерахунок пенсії позивача на виконання судового рішення у справі № 520/18548/21 здійснено з 01.12.2019 (а.с. 13).
Колегія суддів зазначає, що за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень перерахунок пенсії ОСОБА_1 здійснювався на виконання судового рішення у справі № 520/18548/21, яким підтверджено неправомірність відмови пенсійного органу у перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 відповідно довідки №100/26375 вихідний № 33/41-3376 від 20.08.2021 згідно з приписами статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 за № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" для перерахунку та виплати пенсії з 01.12.2019, оскільки позивач набув право на перерахунок розміру призначеної йому пенсії відповідно до статті 63 Закону № 2262-XII та Порядку № 45 в редакції Постанови № 103 з 01.01.2016.
Відповідні підстави виникли після набрання законної сили рішенням окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2019 у справі № 826/12704/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019, яким визнано протиправним та скасовано пункт 3 Постанови № 103, тобто з 19.11.2019.
Зазначені умови зумовили подальший перерахунок пенсії позивача на виконання судового рішення, а тому приведення пенсії позивача у відповідність до вимог закону (а в цілому захист права особи на належне пенсійне забезпечення) не може вважатися перешкодою для отримання доплати, передбаченої Постановою КМ України № 713 від 14.07.2021.
Колегія суддів звертає увагу, що перерахунок пенсії позивача, який мав місце з 01.12.2019 на виконання рішення суду, стосувався перерахунку розміру призначеної пенсії, право на який виникло у позивача 01.01.2016. Водночас за приписами Постанови № 713 умовою, з якою пов`язується виплата доплати у розмірі 2000,00 грн, є відсутність факту проведення перерахунку пенсії після 01.03.2018. Тобто юридичне значення має дата, з якої позивач набув право на перерахунок пенсії, якою у межах спірних правовідносин є 01.01.2016, а не дата вчинення пенсійним органом дії щодо перерахунку пенсії, якою у межах спірних правовідносин є 01.12.2019.
Отже перерахунок пенсії позивача стосувався іншого періоду виплати пенсії, ніж той, що визначений у Постанові КМ України № 713 від 14.07.2021.
Зважаючи на викладене, беручи до уваги дату останнього перерахунку пенсії позивача 01.01.2016, колегія суддів вважає, що бездіяльність відповідача щодо непризначення та невиплати позивачу з 01.07.2021 щомісячної доплати, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14.07.2021 за № 713 у сумі 2000,00 грн, є протиправною.
Колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу з 01.07.2021 щомісячну доплату до пенсії, передбачену пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», у розмірі 2000,00 гривень.
Висновок суду першої інстанції про відсутність порушеного права позивача, що підлягає судовому захисту, з огляду на ненадання доказів звернення позивача до відповідача із заявою щодо поновлення з 01.07.2021 щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн, передбаченої пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», нормативно не обґрунтований, а отже є помилковим.
Доводи апеляційної скарги в цій частині спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, та приймаються колегією суддів в якості належних.
Разом з цим щодо іншої частини позовних вимог, колегія суддів зазначає таке. 
16.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" (далі за текстом - Постанова № 118).
Пунктом 1 Постанови № 118 установлено, що з 1 березня 2022 року:
- перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,14;
- у разі, коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, зазначеного в абзаці другому цього пункту, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії.
Відповідно до пункту 2 Постанови № 118 з 1 березня 2022 року розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2021 року включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений абзацом другим пункту 1 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.
З копії довідки ГУ ПФУ в Харківській області № 1245 від 11.04.2023 станом на 01.03.2023 встановлено, що відповідач на виконання Постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" за № 118 від 16.02.2022 провів нарахування позивачу індексації базового ОСНП 2022 (10443,32 * 0,140) у розмірі 1462,06 грн та індексацію базового ОСНП 2023 (10443,32 * 0,140) в розмірі 1500,00 грн. 
В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем не нарахована та не виплачена позивачу індексація грошового забезпечення, передбачена Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".
З копії пенсійного посвідчення, наявного в матеріалах справи, вбачається наявність відміток щодо наявності у позивача інвалідності другої та третьої групи (а.с. 29).
Проте в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем призначалася позивачу соціальна виплата по інвалідності 2 групи, яка, як стверджує позивач, пенсійним органом йому не виплачується.
Колегія суддів звертає увагу, що здійснюючи, передбачене статтею 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Конституційний Суд України у рішенні 19-рп/2011 від 14.12.2011, зокрема зазначив: права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Тобто Конституційний Суд України визначив залежність виникнення права особи на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України, виключно із існуванням порушення, створенням перешкод для реалізації конкретних прав і свобод такої особи. Наведене підтверджується також положеннями частин третьої-п`ятої статті 55 Конституції України, у яких чітко вказано про захист своїх прав і свобод.
Отже у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права і суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій суб`єкта владних повноважень у подальшому, оскільки на час розгляду справи таких не існує.
Так, згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 18.06.2018 у справі 800/587/17.
Отже, оскільки в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо виплати пенсії з урахуванням індексації відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнені з військової служби та деяких інших осіб, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» з 01.12.2019 та щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити позивачу виплату соціальної виплати по інвалідності 2-ої групи.
Окрім того, відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів зауважує, що позивачем ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі жодних обґрунтувань позовної вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити позивачу виплату соціальної виплати по інвалідності 2-ої групи не наведено.
Стосовно позовних вимог щодо виплати пенсії з урахуванням компенсації колегія суддів зазначає таке.
За частиною другою статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-111 від 19.10.2000  (далі також - Закон № 2050-111) та "Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001, № 159 (далі за текстом - Порядок № 159) .
Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини  власника  або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у  цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (ч. 2 ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати").
Згідно зі статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету (ст. 6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини  доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати").
Відповідно до пункту 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року за № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001. Також у силу пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
За наведеним регулюванням правове значення має те, чи нараховувався та виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням, чи з порушенням строків був виплачений такий дохід. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 826/12938/16.
Судом установлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/18548/21 відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача на підставі оновленої довідки, наданої державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області", з урахуванням раніш виплачених сум. Починаючи з 01.03.2022 пенсія виплачується з урахуванням рішення суду. На звернення позивача листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.04.2023 за № 2000-0203-8/46887 відповідач повідомив, що різницю в пенсії за період з 01.12.2019 по 28.02.2022 буде виплачено в межах затвердження бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. 
Оскільки фактична виплата заборгованості перерахованої пенсії позивачу не здійснена, відсутня  можливість визначення періоду прострочення та здійснення відповідачем розрахунку компенсації втрати частини доходів відповідно до Порядку № 159.
Отже, ураховуючи, що нарахування та виплата суми грошових доходів є первинною подією щодо компенсації втрати частини доходів, яка нараховується та виплачується не раніше нарахування та виплати основної суми грошових доходів, а позивачу не був нарахований та виплачений дохід у вигляді перерахованої пенсії, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати є передчасними.
Такий висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постановах від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, від 16.04.2020 у справі № 200/11292/19-а.
Проте колегія суддів звертає увагу, що позивач має право на отримання компенсації при виплаті відповідачем заборгованості за недоплаченою сумою перерахованої пенсії.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в  задоволенні позовних вимог у цій частині.
Доводи апеляційної скарги із зазначених вище підстав не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині та свідчать про незгоду позивача із правовою оцінкою обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.
Згідно із положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Водночас необхідним є встановлення існування в спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 3 квітня 2019 року у справі № 820/4261/18. 
Припущення позивача про те, що відповідач може порушити його права, захищені судом у цій справі, не є достатньою правовою підставою для застосування інституту судового контролю, оскільки, як вбачається з викладеного, його реалізація є правом суду, а не обов`язком, і для його застосування повинні бути ґрунтовні підстави, а не сама лише існуюча ймовірність, не підтверджена жодними доказами.
Доводи позивача про те, що пенсійними органами постійно вчиняються дії, які знецінюють пенсію позивача та змушують звертатися до суду за захистом своїх прав, не надають достатніх підстав для застосування статті 382 КАС України з огляду на зазначене вище.
Колегія суддів зауважує, що за умов відсутності аргументованих доводів та доказів того, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду в подальшому у разі незастосування процесуальних заходів, про які просить заявник, вимога позивача про встановлення судового контролю шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області подання звіту про виконання судового рішення, не підлягає задоволенню.
Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з того, що судові витрати, які були понесені позивачем під час розгляду справи, складаються із витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальній сумі 2684,00 грн (1073,60 грн - за подання позовної заяви та 1610,40 грн - за подання апеляційної скарги).
Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково, при цьому враховуючи, що задоволені вимоги охоплюють обсяг порушених прав та законних інтересів позивача, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат зі сплати судового збору, стягнувши з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень  2684,00 грн на користь позивача. 
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2023 по справі № 520/10765/23 - скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо непризначення та невиплати ОСОБА_1 з 01.07.2021 щомісячної доплати, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14.07.2021 за № 713, у сумі 2000,00 грн.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 01.07.2021 щомісячну доплату до пенсії, передбачену пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року за № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», у розмірі 2000,00 гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    В.Б. Русанова