УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 лютого 2024 року
м. Київ
Справа № 336/3796/15-к
Провадження № 51-4401 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої  судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                        ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                            ОСОБА_5 ,
захисника (відеоконференція)                                         ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2022 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21 червня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 32014080020000008, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , раніше судимого 25 жовтня 2012 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за частинами 1, 2, 3 ст. 204, ч. 1 ст. 216 КК України до 5 років позбавлення волі з вилученням та знищенням виготовлених товарів та з конфіскацією обладнання, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2, 3 ст. 204, ч. 1 ст. 199 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної  інстанцій обставини
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя вироком від 19 січня 2022 року визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень і призначив йому покарання: за ч. 1 ст. 204 КК України (в редакції Закону України № 4025-VI від 15.11.2011) - у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з конфіскацією незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення; за ч. 2 ст. 204 КК України (в редакції Закону України № 4025-VI від 15.11.2011) - у виді штрафу в розмірі 51 000 гривень з конфіскацією незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення; за           ч. 3 ст. 204 КК України (в редакції Закону України № 4025-VI від 15.11.2011) - у виді позбавлення волі на строк п`ять років з вилученням та знищенням вироблених товарів та з конфіскацією обладнання для їх вироблення; за ч. 1 ст. 199 КК України - у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі положень ст. 49 КК України суд звільнив ОСОБА_8 від призначеного йому за ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України покарання у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. 
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим суд призначив ОСОБА_7 за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з вилученням та знищенням вироблених товарів та з конфіскацією обладнання для їх виготовлення.
На підставі положень ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, суд вирішив частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2012 року та остаточно призначив ОСОБА_7 за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців з вилученням та знищенням вироблених товарів та з конфіскацією обладнання для їх вироблення.
Згідно з вироком ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим за ст. 204 КК України, діючи умисно, з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, порушуючи законодавство України про обіг підакцизних товарів, не будучи зареєстрованим в якості суб`єкта господарської діяльності, не маючи ліцензії на право торгівлі алкогольними напоями та спиртом етиловим, продовжив злочину діяльність, пов`язану з придбанням незаконно виготовлених підакцизних товарів (спирту етилового) з метою збуту, їх транспортуванням з метою збуту, їх зберіганням з метою збуту, а також незаконним виготовленням алкогольних напоїв з недоброякісної сировини, що становлять загрозу для життя і здоров`я людей, шляхом відкриття підпільних цехів, зберіганням з метою збуту незаконно виготовлених алкогольних напоїв, їх транспортуванням з метою збуту, збутом незаконно виготовлених алкогольних напоїв, поєднане з використанням підроблених марок акцизного податку України.
У період з кінця грудня 2013 року по 31 жовтня 2014 року ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за невстановлених органом досудового розслідування обставин придбав незаконно виготовлений підакцизний товар (спирт етиловий), а також предмети, необхідні для виробництва фальсифікованих алкогольних напоїв, а саме: електричний станок для закупорки горілчаних пляшок, підроблені марки акцизного податку України на лікеро-горілчану продукцію вітчизняного виробництва, полімерні гвинтові ковпачки, скляні та полімерні ємності різного об`єму, та перевіз їх до свого домоволодіння за адресою:   АДРЕСА_1 . У подальшому вказані незаконно виготовлені підакцизні товари (спирт етиловий) він зберігав за вказаною адресою з метою подальшого збуту.
Після цього ОСОБА_7 , будучи особою, раніше засудженою за ст. 204 КК України, у вказаний вище період часу, діючи умисно, реалізовуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись за адресою:                              АДРЕСА_1 , шляхом відкриття підпільного цеху за вказаною адресою, без дотримання вимог стандартів, діючих в Україні, незаконно виготовив алкогольні напої з недоброякісної сировини, що становлять загрозу для життя та здоров`я людей, розводячи спирт етиловий водою. 
Отриманий алкогольний напій він розливав у полімерні та скляні ємності (пляшки) різного об`єму з етикетками, закупорював кришками, використовуючи спеціальний механічний пристрій, а саме електричний станок для закупорки горілчаних пляшок. Після цього пляшки із незаконно виготовленим алкоголем з метою надання вигляду офіційно придбаних він обклеїв підробленими марками акцизного податку України на лікеро-горілчану продукцію вітчизняного виробництва та зберігав їх з метою збуту за зазначеною адресою до 31.10.2014 року, а саме до проведення обшуку, під час якого їх було відшукано та вилучено.
Частину незаконно виготовлених алкогольних напоїв ОСОБА_7 у період часу з кінця грудня 2013 року по 31 жовтня 2014 року транспортував з метою збуту на транспортному засобі марки Mercedes Benz Vito, державний номерний знак НОМЕР_1 , до кафе «Пан та Кум», розташованого за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, смт Кам`яне, вул. Зелена, буд. 2/А, та кафе «Бірюза», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Полякова, буд. 7, яким здійснив збут незаконно виготовлених алкогольних напоїв шляхом оплатної передачі.
Крім цього ОСОБА_7 в період з кінця грудня 2013 року по 31 жовтня 2014 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у                м. Запоріжжі, за невстановлених органом досудового розслідування обставин придбав підроблені марки акцизного податку України на лікеро-горілчану продукцію вітчизняного виробництва, які зберігав за адресою АДРЕСА_1 з метою використання їх при продажу незаконно виготовлених алкогольних напоїв.
Придбані підроблені марки акцизного податку ОСОБА_7 , знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , використав шляхом оклеювання скляних пляшок з незаконно виготовленими ним алкогольними напоями з метою надання їм вигляду офіційно придбаних, та зберігав їх з метою збуту за указаною адресою до 31.10.2014.
Частину незаконно виготовлених алкогольних напоїв, обклеєних підробленими марками акцизного податку України на лікеро-горілчану продукцію вітчизняного виробництва, ОСОБА_7 у період часу з кінця грудня 2013 року по 31 жовтня 2014 року транспортував з метою збуту на транспортному засобі марки Mercedes Benz Vito, державний номерний знак НОМЕР_1 , до кафе « Пан та Кум », розташованого за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, смт. Кам`яне, вул. Зелена, буд. 2/А, та кафе «Бірюза», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Полякова, буд. 7
31.10.2014 року під час обшуку у кафе «Пан та Кум» вилучено 13 пляшок алкогольних напоїв, обклеєних підробленими марками акцизного податку України. Також 31.10.2014 року під час обшуку у кафе «Бірюза» вилучено 14 пляшок алкогольних напоїв, обклеєних підробленими марками акцизного податку України.
У подальшому алкогольні напої, марковані підробленими марками акцизного податку, збувались працівниками кафе «Пан та Кум» і «Бірюза», які не були обізнані про злочинну діяльність ОСОБА_7 , споживачам (відвідувачам) кафе.
Зокрема 31.10.2014 року під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки у кафе «Пан та Кум» вилучено 1 скляну пляшку об`ємом 0,5 літра, заповнену алкогольним напоєм, з маркуванням на етикетці «Пшениця», яка обклеєна однією підробленою маркою акцизного податку серії 11 ЛАБС 851716 12\13 9.898 грн.
Підроблені марки акцизного податку, вилучені під час зазначених обшуків та контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, виготовлені не за технологією підприємства «Держзнак ПК Україна», яка застосовується при виготовленні марок акцизного податку. Вищезазначені марки акцизного податку на лікеро-горілчану продукцію вітчизняного виробництва зразка 2013 року виготовлені з використанням форм для плоского друку, а також із застосуванням високого і струменевого друку.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 21 червня 2023 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2022 року - без зміни.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 просять скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2022 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21 червня 2023 року і призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
На обґрунтування своїх вимог засуджений ОСОБА_7 зазначає, що його діяння за частинами 1, 2, 3 ст. 204 КК України кваліфіковані неправильно, оскільки диспозиція ч. 3 ст. 204 КК України охоплює й діяння, передбачені в ч. 1 та ч. 2 цієї статті, тому такі діяння необхідно кваліфікувати виключно за ч. 3 ст. 204 КК України.
Також вважає, що суди вийшли за межі висунутого йому обвинувачення за ч. 1 ст. 199 КК України, оскільки органом досудового розслідування він не обвинувачувався у збуті підроблених марок акцизного збору.
Зазначає, що всупереч вимогам ст. 290 КПК України стороні захисту не було надано доступу до речових доказів.
Крім цього, вважає, що висновок експерта № 186 від 30 квітня 2015 року є недопустимим доказом, оскільки цього експерта було виключено з реєстру судових експертів України, а його свідоцтво визнано недійсним, тому експертизу проведено неуповноваженою особою. На підставі цієї експертизи проведено й інші експертизи № 83-к та № 549, які також не можуть бути визнані допустимими доказами.
Захисник ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі в інтересах засудженого ОСОБА_7 зазначає, що редакція ст. 12 КК України, яка діяла на момент вчинення ОСОБА_7 інкримінованих правопорушень, не передбачала їх класифікації за таким видом покарання як штраф та його розміром, однак суд, застосовуючи положення ст. 49 КК України, не вказав редакцію закону, за якою він здійснив класифікацію кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 204 КК України.
Крім цього, захисник посилається на те, що суд першої інстанції не роз`яснив засудженому можливості звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 49 КК України і не з`ясував його думки з цього питання, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, звільнивши його від призначеного покарання за ч. 1 та ч. 2 ст. 204 КК України.
Захисник вказує, що судами не було перевірено аспектів дотримання органами досудового розслідування та прокурором процесуальних строків досудового розслідування та вимог ч. 8 ст. 223 КПК України, оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_7 було вручено 20 січня 2015 року, повідомлення про завершення досудового розслідування - 21 травня 2015 року, а обвинувальний акт було складено 16 лютого 2017 року. При цьому захисник зазначає, що допит свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 проведено вже поза межами строків досудового розслідування.
Також захисник вказує на порушення вимог ст. 290 КПК України, оскільки стороні захисту не було надано доступу до ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2014 року про надання дозволу на зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж.
Крім цього, захисник не погоджується з оцінкою судом показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , адже вони як співробітники поліції були зацікавлені в результатах розслідування. Також акцентує увагу на невідповідності між вилученими під час обшуку пляшками з алкогольною продукцією і тими, які були надані для проведення експертиз. 
Захисник ОСОБА_6 також подав доповнення до касаційної скарги, у яких зазначає про порушення права ОСОБА_7 на захист, оскільки після повернення прокурору обвинувального акта ухвалою від 04 жовтня 2016 року прокурором було продовжено досудове розслідування і повідомлено ОСОБА_7 про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, з доповненими кваліфікуючими ознаками.  
Також у доповненнях захисник вказує, що в оскаржуваних судових рішеннях відсутній висновок про належність вилучених у ОСОБА_7 алкогольних напоїв до підакцизних товарів з посиланням на конкретну товарну позицію за Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) відповідно до висновку Верховного Суду України у постанові від 05 вересня 2013 року, справа № 5-15к13.
Вказує про здійснення працівниками поліції спостереження за ОСОБА_7 із порушенням вимог ст. 269 КПК України. Посилається на те, що стороні захисту не було відкрито матеріалів, які стали підставою для проведення оперативних закупок, а також протоколів огляду осіб, які проводили закупку, й ідентифікації грошових коштів. Вважає, що суд першої інстанції не застосував до засудженого положення ст. 72 КК України щодо складання покарань.
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримав подані касаційні скарги.
Прокурор заперечував проти задоволення касаційних скарг.
Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, діяння ОСОБА_7 судом кваліфіковані:
- за ч. 1 ст. 204 КК України (в редакції Закону України № 4025-VI від 15.11.2011) як придбання незаконно виготовлених інших підакцизних товарів (спирту етилового) з метою збуту, їх транспортування з метою збуту, їх зберігання з метою збуту, а також зберігання з метою збуту незаконно виготовлених алкогольних напоїв, їх транспортування з метою збуту, а також збут незаконно виготовлених алкогольних напоїв;
- за ч. 2 ст. 204 КК України (в редакції Закону України № 4025-VI від 15.11.2011) як незаконне виготовлення алкогольних напоїв шляхом відкриття підпільних цехів, вчинене особою, яка раніше була засуджена за цією статтею;
- за ч. 3 ст. 204 КК України (в редакції Закону України № 4025-VI від 15.11.2011) як незаконне виготовлення алкогольних напоїв з недоброякісної сировини, що становлять загрозу для життя та здоров`я людей;
- за ч. 1 ст. 199 КК України (в редакції Закону України № 5283-VI від 18.09.2012) як зберігання, придбання, перевезення з метою використання при продажу товарів, а також збут підроблених марок акцизного збору.
Зі змісту касаційної скарги з доповненнями вбачається, що захисник, крім іншого, з посиланням на висновок Верховного Суду України у постанові від 05 вересня 2013 року, справа № 5-15к13, зазначає, що в оскаржуваних судових рішеннях відсутній висновок про належність вилучених у ОСОБА_7 алкогольних напоїв до підакцизних товарів з посиланням на конкретну товарну позицію (код) за Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД).
Зазначає, що Верховний Суд України (далі - ВСУ), переглядаючи кримінальне провадження в порядку Глави 32-1 КПК України (1960 року) у постанові від 05 вересня 2013 року вказав, що відповідно до положень статті 14.1.145 Податкового кодексу України (далі - ПК) підакцизні товари (продукція) - це товари за кодами згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД), на які цим Кодексом встановлено ставки акцизного податку.
Згідно з положеннями статті 215.1. ПК, редакція якої була чинною на момент вчинення зазначених дій, до підакцизних товарів належали: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; нафтопродукти, скраплений газ; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли.
Нормативне визначення поняття алкогольного напою надане в статті 14.1.5 ПК, під яким слід розуміти продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукромістких матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 1,2 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД).
Виходячи з нормативного визначення поняття підакцизні товари, ВСУ дійшов висновку, що алкогольний напій може бути визнаний таким і є предметом злочинів, передбачених статтею 204 КК, лише за умови, якщо він відповідає наступним ознакам:
1) одержання шляхом спиртового бродіння цукромістких матеріалів або виготовлення на основі харчових спиртів;
2) вміст спирту етилового має становити понад 1,2 відсотки об`ємних одиниць;
3) визнання законом підакцизним товаром, до ціни якого включено акцизний податок;
4) належність до товарної групи Гармонізованої системи опису та кодування товарів (далі-ГСОКТ) під одним з наступних кодів: 2204, 2205, 2206, 2208.
При цьому ВСУ вказав, що відсутність хоча б однієї з наведених ознак виключає можливість визнання алкогольного напою підакцизним товаром, а відповідно і предметом злочину, передбаченого статтею 204 КК України.
Отже ВСУ дійшов висновку про те, що предметом кримінальних правопорушень є лише ті розчини з вмістом етилового спирту, які виготовлені в спосіб, передбачений законом (в широкому його розумінні), з огляду на що вони мають бути віднесені до відповідної товарної групи. Таке визначення поняття характерне для алкогольних напоїв, які є продуктом законної господарської діяльності, яка здійснюється з дотриманням встановлених законом вимог і технології виробництва, з огляду на що підлягає оподаткуванню.
Разом із тим, таке визначення необґрунтовано звужує обсяг кримінально правого змісту поняття предмету кримінального правопорушення, передбаченого ст. 204 КК, що нівелює підстави криміналізації діянь, передбачених у відповідних частинах вказаної статті, та кримінально-правову охорону тих суспільних відносин, які поставлені під захист.
Очевидним є те, що ВСУ ототожнив ознаки предмету суспільних відносин, з приводу якого виникають, існують і здійснюються суспільними суб`єктами відповідні соціальні зв`язки з метою реалізації законних інтересів в сфері господарської діяльності, з ознаками предмету кримінального правопорушення, який є самостійною ознакою його складу, відмінною за своїми ознаками від предмету суспільних відносин. 
Так само як предметом суспільних відносин в аспекті приписів ст. 199 КК, серед іншого, є гроші, а предметом кримінального правопорушення - підроблені грошові знаки.
У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 за висновком експерта від 14 листопада 2014 року № 549 (т. 2 а. с. 22-27) встановлено, що вилучені та надані на дослідження зразки рідин містять спирт етиловий та є алкогольними напоями - водно-спиртовими розчинами, а також спиртом етиловим. 
Водночас вони не відповідають вимогам ДСТУ 4256:2003 «Горілки і горілки особливі. Технічні умови», ДСТУ 4221:2003 «Спирт етиловий ректифікований. Технічні умови». Алкогольні напої виготовлені кустарним способом з порушенням технології горілчаного виробництва. Спирт етиловий виготовлено промисловим способом. Алкогольні напої та спирт етиловий до вживання не придатні, є недоброякісними, є едальтерованими та небезпечними для здоров`я людини.
Зі змісту вказаного висновку експерта вбачається, що спирт та алкогольні напої не придатні до вживання, з огляду на що їх не може бути віднесено до будь-якої товарної групи згідно з УКТ ЗЕД.
При цьому за статтею 204 КК України передбачається відповідальність за незаконне придбання з метою збуту або зберігання з цією метою, а також збут чи транспортування з метою збуту незаконно виготовлених алкогольних напоїв, незаконне виготовлення алкогольних напоїв, шляхом відкриття підпільних цехів або з використанням обладнання, що забезпечує масове виробництво таких товарів, або вчинене особою, яка раніше була засуджена за цією статтею, а частиною 3 цієї статті - ще і за незаконне виготовлення алкогольних напоїв з недоброякісної сировини (матеріалів), які становлять загрозу для життя і здоров`я людей.
Під незаконним виготовленням алкогольних напоїв слід розуміти, серед іншого, як їх незаконне виробництво, тобто виробництво без наявності ліцензії на цей вид підприємницької діяльності, так і фальсифікацію - виготовлення алкогольних напоїв з порушенням технології, з недотриманням стандартів якості та іншими недоліками, які виключають їх віднесення до будь- якої товарної групи.
Колегія суддів вважає, що ототожнювати ознаки алкогольного напою (підакцизного товару) як продукту законної підприємницької діяльності, визначення якого дано в Податковому Кодексі України та Законі України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», та алкогольного напою (підакцизного товару) як предмету кримінального правопорушення, передбаченого ст. 204 КК України, є необґрунтованим.
Так, фальсифікований алкогольний напій може становити загрозу для життя людей, бути виготовленим іншим способом, ніж шляхом спиртового бродіння цукромістких матеріалів, не на основі харчових спиртів, і такий «товар», який не відповідає вимогам ДСТУ 4256:2003 «Горілки і горілки особливі. Технічні умови», ДСТУ 4221:2003 «Спирт етиловий ректифікований. Технічні умови» не відноситься до товарних позицій 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з  УКТ ЗЕД.
На переконання колегії суддів, при визначенні ознак предмету вказаного кримінального правопорушення визначальне значення має те, що спиртовмісний напій має об`ємну долю спирту, притаманну алкогольним напоям, і особа, яка вчиняє кримінальне правопорушення прагне видати його за той, який відповідає всім ознакам продукту, отриманого в результаті законної господарської діяльності (одержаний шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлений на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 1,2 відсотка об`ємних одиниць, який зазначений у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД).
Отже ознаками предмету кримінального правопорушення, передбаченого ст. 204 КК, є:
1) виготовлення на основі спиртів, вміст яких має становити понад 1,2 відсотки об`ємних одиниць; 
2) з метою протиправного поводження як із визначеним законом підакцизним товаром, до ціни якого включено акцизний податок, що належить до товарної групи Гармонізованої системи опису та кодування товарів (далі-ГСОКТ) під одним з наступних кодів: 2204, 2205, 2206, 2208.
Відповідно до п. 7 параграфу 3 Розділу 4 «Перехідні положення» Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.
З наведених вище підстав колегія суддів дійшла висновку про необхідність передачі цієї кримінальної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України. 
Керуючись статтями 434, 434-2 КПК України, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», п. 7 параграфу 3 розділу 4 цього ж Закону, Верховний Суд
постановив:
Передати кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                   ОСОБА_3