ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2024 року	Львів	Справа № 380/12852/23 пров. № А/857/17081/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Довгої О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року (суддя Брильовський Р.М. ухвалене в м. Львові) у справі №380/12852/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити дії, -
                                                       ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та просила суд: визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №4448 від 08 лютого 2023 року та визнати за ОСОБА_1 право на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив позивач- ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги зокрема, зазначає, що встановлення групи інвалідності не є предметом спору у цій справі. Сторонам відомо, що їй визначено інвалідність першої групи і ця обставина не оспорюється ані нею ані відповідачем. Вважає, що судом в основу рішення про відмову у задоволенні позову покладено норми матеріального права, які не підлягали застосування. Також зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд неодноразово посилається на рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/21351/21 за її позовом до цього ж відповідача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 12 жовтня 2022 року В той же час судом проігноровано той факт, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/21351/21 від 12 жовтня 2022 року визнано протиправним та скасоване вказане рішення відповідача та зобов`язано останнього розглянути її заяву про зміну виду пенсії з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні. Також зазначає, що нею до позовної заяви було додано довідки Медичного об`єднання № 2 міста Львова згідно із якою встановлено (анамнез хвороби) що вона погано бачить з дитинства, інвалід І групи по зору з дитинства. Такі дані профільним лікарем наведені на підставі огляду проведеного 15 травня 1984 року, тобто до настання повноліття (народилась позивач 02.08.1966 і на момент огляду у 1984 році їй не виповнилося повних 18 років). До того ж огляд 15 травня 1984 року був не першим. В результаті чергового огляду 01 червня 2023 року підтверджено її діагноз периферична дегенерація сітківки. Цей діагноз є незмінним протягом всього її життя, саме в зв`язку із цим діагнозом вона є інвалідом з дитинства по зору. В зв`язку із цим діагнозом позивач потребувала постійної допомоги, у тому числі матеріальної, від її померлої матері. Вважає, що наявність цього доказу (довідки Другого медичного об`єднання) повністю проігнорована судом в оскаржуваному рішенні суду. Вважає, що суд відмовляючи у задоволенні позову не дослідив всіх доказів поданих сторонами, а причини з яких ці докази судом відкинуто або причин з яких ці докази не досліджувалися в судовому рішенні не визначено.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, як одержувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Слід зазначити, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 380/21351/21 ( залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2023) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №913070170339 від 13.07.2021; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 4448 від 07.07.2021 про переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, з урахуванням висновків суду.
Рішенням №4448 від 08.02.2023 про повторний розгляд заяви про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальник від 07.07.2021 відмовлено заявнику в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону № 1058.
ОСОБА_1 вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області  №4448 від 08.02.2023 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію в разі втрати годувальника протиправними, звернулася до суду з цим позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Статтею 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані   інвалідами   в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частинами 1-3 ст. 36 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою   годувальника   призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника,   які були на його утриманні, за наявності в   годувальника   на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. При цьому, дітям пенсія у зв`язку з втратою   годувальника   призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні   годувальника. Непрацездатними членами сім`ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника,   які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю   до досягнення 18 років. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до   існування. Члени сім`ї померлого годувальника,   для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів   до існування, але які й самі одержували   пенсію,   мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою   годувальника.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 36 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” право на пенсію по втраті годувальника мають діти, якщо вони стали інвалідами до 18-річного віку. Установлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом з дитинства віком до 18 років здійснюється лікарсько-консультативними комісіями та оформлюється медичним висновком про визнання дитини з інвалідністю   до 18 років.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” регулюються Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1 (Порядок № 22-1).
Пунктом 2.3 розділу ІІ Порядку № 22-1 до   заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого   годувальника,   перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, а також: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків померлому   годувальнику   або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою   годувальника,   має такі документи); свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається   пенсія;   довідка про склад сім`ї померлого   годувальника   та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим   годувальником   (за наявності); свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; документи про вік померлого   годувальника   сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання   годувальника   безвісно відсутнім або оголошення його померлим; довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого   годувальника   незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого   годувальника до досягнення нею (ними) 8   років;   документи про місце проживання (реєстрації); документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого   годувальника;   експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті   годувальника   з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Орган, що призначає пенсію, додає   до   заяви одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду в МСЕК дорослих членів сім`ї, яким право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності.
Тобто, право на призначення пенсії по втраті годувальника особа, якій призначається пенсія, набуває лише за умови надання виписки з акта огляду в МСЕК та висновку МСЕК про те, що вона могла бути визнана інвалідом до досягнення 18 років.
Відтак суд першої інстанції вірно зазначив, що є два випадки для призначення пенсії такого виду пенсії: встановлення особі інвалідності до досягнення нею 18 річного віку і настання інвалідності у віці до 18 років.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, встановлення категорії “інвалідність з дитинства” МСЕК особам ще до їх повноліття чинним законодавством не передбачено. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 302/1149/16-а.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач є членом сім`ї померлого годувальника та на момент звернення до відповідача отримувала призначену пенсію по інвалідності, виявила бажання про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника шляхом подання до відповідача відповідної заяви. Позивач звернулась із заявою №4448 від 07.07.2021 про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до ст.36 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Проте, рішенням відділу перерахунку пенсій №1 від 13.07.2021 повторно відмовлено у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до ст.36 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з підстав того, що в поданому пакеті документів, для призначення пенсії, відсутнє підтвердження факту, що заявниці встановлено інвалідність до досягнення 18 років.
Частинами 12, 14 ст. 7 Закону України від 06.10.2005 № 2961-IV “Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні” (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів, Порядок проведення переогляду з метою підвищення групи інвалідності і вичерпний перелік анатомічних дефектів, інших необоротних порушень функцій органів і систем організму, станів та захворювань, за яких відповідна група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду, затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 3 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні”, інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.
Абзацом 1 п. 3 Положення про медико-соціальну експертизу передбачено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я. Голова комісії або керівник закладу охорони здоров`я у разі виявлення фактів зловживання службовим становищем, службового підроблення або службової недбалості під час направлення хворих лікарсько-консультативними комісіями на огляд до комісій для встановлення інвалідності інформують у триденний строк про це правоохоронні органи (пункти 17, 18 Положення про медико-соціальну експертизу).
Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу закріплено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію,   з   якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане   з   виконанням ними трудових обов`язків; потребу осіб   з інвалідністю   у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також   з   урахуванням соціальних критеріїв; потребу осіб   з інвалідністю,   потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування; причини смерті особи   з інвалідністю   або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого; медичні показання на право одержання особами з інвалідністю спеціального автотранспорту і протипоказання до керування ним.
Пунктами 12, 17 Положення про медико-соціальну експертизу визначено, що Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії, серед іншого, здійснюють організаційно-методичне керівництво та контроль за діяльністю відповідно районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють правомірність прийнятих ними рішень і в разі визнання їх безпідставними змінюють їх; повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання; проводять у складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій. Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи   з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Абзацом 1 п. 19 Положення про медико-соціальну експертизу комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України (пункт 20 Положення про медико-соціальну експертизу).
Згідно з п. 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам   з інвалідністю   (особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.
Абзацами 1, 2, 3 п. 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки. Повторний огляд осіб   з інвалідністю,   а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи   з інвалідністю,   інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду. Особам, що звертаються для встановлення інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду у разі наявності вроджених вад розумового чи фізичного розвитку, анатомічних дефектів, стійких необоротних морфологічних змін та розладу функцій органів і систем організму, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності   з   урахуванням реальних соціально-економічних обставин у місці проживання особи   з інвалідністю,   а також особам   з інвалідністю,   у яких строк переогляду настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Також пунктами 23-24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності закріплено, що у разі незгоди   з   рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа   з інвалідністю   має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення. Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ; МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання,   з   якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи; в особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.
Крім цього, згідно пунктів 25-26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку. Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності визначено, що особі, що   визнана особою з інвалідністю,   залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи   з інвалідністю   та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді. Встановлення інвалідності причинами інвалідності, зокрема, є інвалідність   з дитинства.
Відповідно до пункту 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності: підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі; критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи: обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування   з   використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома; обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах   з   використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб; обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування   з   використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб; до II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності; II група інвалідності встановляється учням, студентам вищих навчальних закладів I-IV рівня акредитації денної форми навчання, що вперше здобувають відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень освіти, у разі наявності в них ознак інвалідності на період їх навчання. Після закінчення навчального закладу видається довідка про придатність їх до роботи у результаті набуття професії; особи   з інвалідністюгрупи   з   вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів; підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.
Також, відповідно до п. 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності: критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені: обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування   з   більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані; обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або   з   використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає); обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії); обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів; обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації; обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня - здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов; особи з інвалідністю групи   з   помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.
Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що критеріями встановлення групи інвалідності є не діагноз, а його наслідки, які призвели до порушення функції органів і систем організму, які, в свою чергу, призвели до обмеження життєдіяльності. Саме ступінь порушення функцій організму та обмеження життєдіяльності є критеріями встановлення тієї чи іншої групи інвалідності.
Пунктами 1.4, 1.5 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 № 561 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 за № 1295/20033, визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Фахівці медико-соціальних експертних комісій (МСЕК) зобов`язані ознайомити особу (законного представника) з порядком, умовами та критеріями встановлення інвалідності, а також надавати роз`яснення   з   інших питань, що пов`язані   з   встановленням групи інвалідності, на вимогу особи (законного представника) або у разі її незгоди   з   рішенням МСЕК.
При огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії (пункт 1.10 Інструкції про встановлення груп інвалідності).
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2022 у справі №380/21351/21 та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2023 №380/21351/21 встановлено, що: з 01.04.2002 по 31.03.2003 позивачу встановлено інвалідність, що підтверджується довідкою офтальмологічної МСЕК Серії ЛВА-1 № 104508 від 25.03.2002 (як особі з інвалідністю III групи внаслідок загального захворювання); з 01.04.2003 по 31.03.2004 позивачу встановлено інвалідність, що підтверджується довідкою офтальмологічної МСЕК Серії ЛВА-1 № 162706 від 24.03.2003 (як особі з інвалідністю II групи по зору внаслідок загального захворювання); з 01.04.2004 по безтерміново позивачу встановлено інвалідність, що підтверджується довідкою офтальмологічної МСЕК Серії ЛВА-1 № 164939 від 01.03.2004 (як особі з інвалідністю II групи по зору внаслідок загального захворювання); з 04.07.2017 по безтерміново позивачу встановлено інвалідність, що підтверджується довідкою міжрайонної спеціалізованої офтальмологічної МСЕК серії 12 ААА № 349959 від 04.07.2017 (як особі з інвалідністю І групи по зору підгрупи “Б” внаслідок загального захворювання).
Під час чергового огляду позивача обласною МСЕК №3 з 26.02.2018 ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності групи “Б” по зору. Причиною інвалідності зазначено - з дитинства. Висновок про умови та характер праці: потребує постійного стороннього догляду, робота відповідно індивідуальних можливостей.
Пунктом 2.18 розділу ІІ Порядку № 22-1 2.18 передбачено, що визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
Також суд першої інстанції вірно зазначив, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2022 у справі №380/21351/21 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2023 №380/21351/21 Головним управлінням скеровано запит до Обласної МСЕК № 3 щодо надання висновку про можливість настання інвалідності у ОСОБА_1 до досягнення вісімнадцятирічного віку. 
Обласна МСЕК № 3 листом від 07.11.2022 № 33224/8 повідомила, що питання наявності/відсутності медичних показів для визнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю у віці до 18-ти років неодноразово розглядались спеціалізованою офтальмонологічною МСЕК та Обласною МСЕК № 3 та встановлено, що у ОСОБА_1 відсутні медичні документи про стан органу зору до 18/ти річного віку, а вказане захворювання повільно прогресувало і привело до інвалідності в дорослому віці, що не дає можливості встановити факт інвалідності в період до 18 років.
Зважаючи на все викладене вище, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що  рішення про відмову у перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №4448 від 08.02.2023 прийнято з дотриманням норм чинного законодавства.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,- 
                                                П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року у справі №380/12852/23 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга