ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2024 року	Львів	Справа № 380/11367/23 пров. № А/857/15097/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
судді-доповідача                              Іщук Л. П.,
 суддів                                                  Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року (головуючий суддя Ланкевич А.З., м. Львів) у справі № 380/11367/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1   про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві додаткової винагороди, збільшеної до 100  000 грн., відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення та травми, пов`язаних із захистом Батьківщини; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві додаткову винагороду відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 28.03.2022 року по 16.07.2022 року з урахуванням виплачених сум додаткової винагороди.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшеної до 100000,00 грн., у період з 03.04.2022 року по 16.07.2022 року у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом). Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшену до 100000,00 грн., у період з 03.04.2022 року по 16.07.2022 року у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а також не досліджено всіх обставин, що мають значення для справи.
Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що позивач не має права на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100  000 грн., оскільки у період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 не отримував поранення чи травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Наголошує апелянт, що позивач проходив військову службу на посаді водія у складі роти контрдиверсійної боротьби, не залучався до участі у бойових діях і не отримував поранення, контузії, травми чи каліцтва у зв`язку з вогневим впливом з боку ворога . Зазначає, що висновки суду першої інстанції про отримання позивачем травми внаслідок ворожого обстрілу зроблені лише на підставі пояснень позивача, не підтверджених належними доказами, тому є необгрунтованими.
Також зазначає, що довідка КНП “Клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги” ДМР від 07.04.2022 та первинна медична карта позивача від 03.04.2022, якими обгрунтовані висновки суду про отримання позивачем травми внаслідок ворожого обстрілу, доводять лише те, що позивач отримав травму в районі ведення бойових дій, але не встановлюють, що така травма є пов`язана із захистом Батьківщини.
Апелянт також звертає увагу, що первинна медична карта та довідка не містять посилань на обставини отримання травми. Наголошує, що Постановою №168 встановлено вичерпний перелік документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії при перебуванні безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, однак таких документів позивачем не було надано. Крім того, зазначає, що за результатами проведеного службового розслідування складено акт від 05.06.2023 року, в якому зроблено висновок, що травмування ОСОБА_1 сталося з причин його власної необережності під час завантаження автомобіля особистими речами, не пов`язане з виконанням бойового завдання в зоні ведення бойових дій, а є нещасним випадком.
Просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , старший солдат запасу, згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2022 року №37 прийнятий на військову службу за мобілізацією до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не менше одного місяця, та зарахований до списків особового складу частини і на всі види забезпечення на посаду водія 2 відділення контрдиверсійної боротьби 1 взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби, ВОС – 790037А.
Матеріалами справи підтверджено, що з 04.04.2022 року по 07.04.2022 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» ДМР; з 08.04.2022 року по 12.04.2022 року – у ВЦОЕ та РТ м. Вінниця (лікований оперативно 09.04.2022 року); з 13.04.2022 року по 21.04.2022 року – у КНП «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради; з 21.04.2022 року по 16.07.2022 року – у КНП «Хмельницький обласний госпіталь ветеранів війни» Хмельницької обласної ради.
Також з матеріалів справи вбачається, що 20.07.22 згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.07.2022 року №140 старший солдат ОСОБА_1 , водій 2 відділення контрдиверсійної боротьби 1 взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби ВЧ НОМЕР_1 , звільнений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19.07.2022 року №74-РС у відставку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовій службі, виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і йому виплачена, зокрема, додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому додаткової винагороди, збільшеної до 100  000 грн., згідно Постанови №168 за період перебування його на стаціонарному лікуванні внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з 28.03.22 по 16.07.22, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що у період з 03.04.2022 року по 16.07.2022 року він перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (мінно-вибуховою травмою), отриманим під час виконання бойового завдання у період дії воєнного стану, відтак він має право на виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн., пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні. 
При цьому, суд першої інстанції вказав, що висновки акту службового розслідування від 05.06.23 не є об`єктивними, оскільки службове розслідування проведене більше, ніж через один рік після події, що мала місце, і зазначив, що таке розслідування відповідач мав призначити після звернення до нього позивача із заявою про видачу довідки про обставини травми ще у листопаді 2022 року. 
Апеляційний суд, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до частини першої  статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.
Враховуючи вимоги частини 2  статті 19 Конституції України  та частини 2  статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992р. № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (ч. 4 ст. 9 цього Закону).
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію”, Кабінет Міністрів України 28.02.2022 року прийняв Постанову № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, п.1 якої (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми “є Підтримка”, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
В абз. 4 п. 1 Постанови №168 (в редакції до 19.07.2022 року) встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
З аналізу наведених норм слід зробити висновок, що збільшена до 100 000 грн. додаткова винагорода виплачується у період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України ( в тому числі тим, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я) за умови безпосередньої їх участі у бойових діях.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин питання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди врегульовувалось телеграмою Міністра оборони України № 248/1298  від 25.03.22 ( далі – ТЛГ № 248/1298 ).
Як визначено в п. 3 ТЛГ № 248/1298 райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.
При цьому, документальним підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати є такі документи: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надається довідка командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.
Відповідно до п. п. 5, 6 зазначеної телеграми виплата додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначаються підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 2 до цієї телеграми).
Отже, необхідними умовами для виплати позивачу збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному  лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини  є безпосередня його участь у бойових діях, документальне підтвердження факту поранення (контузії, травми, каліцтва) та пов`язаність цього поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.
Апеляційний суд констатує, що проходження ОСОБА_1 військової служби з 24.02.2022 по 20.07.2022 року у військовій частині НОМЕР_1 визнається сторонами і не потребує доказування.
Також обидві сторони визнають, що Луганська область, до якої входить місто Рубіжне, де дислокувалась військова частина НОМЕР_1 у березні 2022 року, наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.04.2022 №102 про визначення районів бойових дій з 13.03.2022 по 31.03.2022 визначена районом ведення бойових дій.
У позовній заяві позивач вказує, що при виконанні бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рубіжне отримав поранення та травми і перша допомога була надана йому на полі бою 29.03.22.
Відповідач визнає, що позивач під час несення військової служби у військовій частині отримав травму, але констатує, що ця травма сталася внаслідок особистої необережності позивача, є нещасним випадком  і не пов`язана із виконанням бойового завдання та захистом Батьківщини.
Обома сторонами також визнається, що позивач з 03.04.2022 року по 16.07.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я.
Отже, спірними для вирішення даної справи і такими, що підлягають встановленню, є обставини отримання позивачем травми ( поранення ) під час безпосередньої його участі у бойових діях, а  також причинний зв`язок цієї травми із захистом Батьківщини.
Свої висновки про доведеність вищезазначених спірних обставин суд першої інстанції побудував на відомостях, зазначених у довідці КНП “Клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги” ДМР від 07.04.2022 року, довідках військово-лікарської комісії №42 від 21.04.2022 року, №74 від 21.05.2022 року, №292 від 27.06.2022 року та №446 від 15.07.2022 року та наявності у матеріалах справи первинної медичної карти ОСОБА_1 від 03.04.2022.
Дослідивши дані докази, колегія суддів встановила наступне.
Первинною медичною картою, виданою ГХГП м. Лисичанська 03.04.22 о 9 год.30 хв., встановлено старшому солдату в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 діагноз – закрите пошкодження ротаторної манжети правого плечового суглобу ( а.с. 21 ). 
Згідно довідки КНП “Клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги” ДМР від 07.04.2022 року позивачу встановлено “анамнез” - травма, отримана в зоні проведення бойових дій 28.03.2022 року. ( При цьому апеляційний суд констатує, що характер отриманої ОСОБА_1 травми у довідці не визначено ).
Довідкою військово-лікарської комісії Комунального некомерційного підприємства «Хмельницька обласна лікарня» №42 від 21.04.2022 року, довідками військово-лікарської комісії Комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний госпіталь ветеранів війни» №74 від 21.05.2022 року, №292 від 27.06.2022 року та №446 від 15.07.2022 року стверджується проведення медичного огляду ОСОБА_1 позаштатною ВЛК.
Згідно цих довідок, діагноз та постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): наслідки закритого пошкодження ротаційної манжети правого плечового суглобу з розривом довгої головки біцепса (28.03.2022 року), лікованого оперативно (09.04.2022 року): артроскопія правого плечового суглобу, тенотомія СДБ субакроміальна декомпресія, шов сухожилків підлопаткового та надлопаткового м`язів у вигляді деформуючого артрозу правого плечового суглобу І ст., деформуючого артрозу правого акроміально-ключичного з`єднання II ст. з помірним порушенням функції правого плечового суглобу. Акубаротравма без порушення функції (відновлення слуху). ШІМ 5,0/5,0 м на обидва вуха.
ВЛК зроблено висновок, що травма пов`язана з проходженням військової служби.
Також у всіх довідках ВЛК вказано, що довідка про обставини травми відсутня.
Разом з цим, дані документи не містять посилань на обставини отримання ОСОБА_1 закритого пошкодження ротаційної манжети правого плечового суглобу, його характер  (поранення, травма, каліцтво ) та не підтверджують, що таке пошкодження є пов`язаним із захистом Батьківщини.
Щодо визначення причинного зв`язку травми із захистом Батьківщини колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч.10. ст.2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).
Пунктом 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402 закріплено, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема, д) "захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, крім захворювань (поранень, контузій, каліцтв, травм), які виникли (одержані) в періоди служби, передбачені підпунктами «а», «ґ» цього пункту, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.
У п.п. ґ) п. 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402  визначено, що формулювання  «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» приймається ВЛК, якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входили до складу діючої армії в період громадянської та Другої світової воєн, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції (операції об`єднаних сил) у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України, або коли захворювання, яке виникло до цього, у зазначені періоди служби досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.
Пунктом 2.17 вказаного положення визначено, що постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої  наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).
Отже, Положенням №402 визначено порядок встановлення ВЛК причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України, а також умови, за яких таке поранення (контузія, травма) визнається пов`язаним із захистом Батьківщини, а за яких - пов`язаним з виконанням військової служби.
Тобто, поняття «пов`язане з проходженням військової служби» та «пов`язане із захистом Батьківщини» є різними за значенням. 
Разом із цим, колегія суддів наголошує, що постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймається у формулюванні: «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» на підставі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).
Довідки про обставини травми позивачем не надано, не встановлено складання такої довідки і під час розгляду справи в суді першої інстанції.
З досліджених судом довідок ВЛК вбачається, що на час медичних оглядів ОСОБА_1 21.04.2022 року, 21.05.2022 року, 27.06.2022 року та 15.07.2022 довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ОСОБА_1 відсутня.
Таким чином, докази, які є в матеріалах справи, не дають можливості встановити, що травма ( пошкодження плечового суглобу ) ОСОБА_1 , внаслідок якого він проходив стаціонарне лікування, є пов`язана із захистом Батьківщини, отже висновки суду щодо встановлення цих обставин є безпідставними.
Так само колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про отримання позивачем мінно- вибухової травми внаслідок ворожого обстрілу 28.03.22 поблизу м. Рубіжне під час безпосередньої участі у забезпеченні здійснення заходів з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, оскільки будь-яких доказів та документального підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах введення воєнних (бойових) дій не надано позивачем і судом не здобуто.
Як вбачається з витягу з журналу бойових дій Військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 інв. №93, копія якого знаходиться в матеріалах справи, 28.03.2022 ОСОБА_1 не виконував бойових завдань та не брав безпосередню участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони. 
У матеріалах справи відсутні бойові накази, чи рапорт командира підрозділу та довідка командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець, про безпосередню участь старшого солдата ОСОБА_1 у бойових діях чи у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Також відповідними документами ( довідками ) не встановлено факту поранення, травми чи евакуації старшого солдата ОСОБА_1 28.03.2022, або у наступні дні.
Отже, висновки суду першої інстанції про те, що позивач в період з 03.04.2022 року по 16.07.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, отриманим під час захисту Батьківщини, фактично ґрунтуються на поясненнях позивача, викладених у позові, але не підтверджених належними доказами. 
Згідно з  статтею 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Докази надають суду учасники справи.
Відповідно до частини 1  статті 90 КАС України  суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1  ст. 72 КАС України  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Нормами ч.ч. 1-3  ст. 73 КАС України  встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
З огляду на викладене, а також у зв`язку з тим, що позивачем не доведено права на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100  000 грн., відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції під час розгляду справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення постанови про відмову у задоволенні позову.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до  ст. 139 КАС України  не здійснюється.
Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі № 380/11367/23 скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар