ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1155/24 Справа № 205/2364/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федотова В.М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року                                                                м. Дніпро
       
       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого – судді: Барильської А.П.,
       суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.
       за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ: 

       У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. 
       В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 18 січня 1997 року по 02 березня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають двох дітей, один з них дитина-інвалід, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має діагноз: кріптогенна епілепсія з частими поліморфними терапевтично резістентними нападами. 09 вересня 2016 року їхньому сину ОСОБА_4 було проведено операцію: імплантацію електростимулятора (генератор VNS Therapy Demipulse 103) стимуляція блокуючого нерву зліва. 20 лютого 2022 року їх син був госпіталізований у ургентному порядку зі скаргами на напади судом, було перевірено генератор та виявлено, що він розряджений. 23 лютого 2022 року лікарями було проведена операція із заміни генератора VNS Demipulse на генератор VNS Sentiva. Вартість нового генератора становить 813200 грн. Вказана сума була перерахована декількома траншами за платіжними документами. Відповідача було повідомлено листом про необхідність компенсувати половину вартості нового генератора, а саме 406600 грн., на який він надав відповідь, що лист не відповідає вимогам досудової претензії, що звільняє його від обов`язку брати участь в додаткових витратах на дитину. Оскільки батько зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, позивачка просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, що складають половину понесених витрат на придбання генератор VNS Sentiva ТМ модель 1000 електростимулятора, для сина ОСОБА_5 у розмірі 406600 грн., а також вирішити питання розподілу судових витрат.
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на дитину суд повинен враховувати ряд обставин, чого у даному випадку зроблено не було. Вказував, що із наданих квитанцій про оплату вбачається, що оплату здійснив ОСОБА_6 , та матеріальний стан позивачки не дозволив би їй здійснити самостійно такі витрати. Звертав увагу на плутанину у квитанціях та нелогічність дій ОСОБА_6 та позивачки. 
       21 грудня 2023 року ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказувала, що рішенням Ленінського районного суду від 10 травня 2017 року було встановлено факт того, що їх з відповідачем син хворіє та потребує лікування. Нею надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Так дійсно, грошові кошти на придбання нового генератора надав ОСОБА_6 у борг, а вона повернула йому надані кошти.         
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
       Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18 січня 1997 року, було розірвано. 
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська, у цивільній справі №205/7786/16-ц, частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.         Вказаним рішенням були встановлені обставини і підстави придбання позивачкою нейростимулятора для дитини.
       Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
       Як вбачається з виписки історії №3351 хворого ОСОБА_5 з Міського Центру дитячої нейрохірургії КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім.проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради та виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3351 ОСОБА_5 з КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради – хворий ОСОБА_3 знаходився на лікуванні в даному закладі з 20 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року. Підставою для госпіталізації були часті вторинно-генералізовані тоніко-клонічні напади. Перевірено генератор VNS та виявлено, що генератор розряджений. Було проведено заміну генератора.
       На підтвердження оплати вартості генератора до суду надано копії платіжних документів на суму 813200 грн.
       Позивачкою на підтвердження боргових зобов`язань перед ОСОБА_6 в сумі 813200 грн. за оплату заміненого 6неповнолітній дитині сторін генератора, з позначкою про повернення позивачкою ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 406600 грн., було надано копію боргової розписки, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні. 
       Також позивачкою було надано повідомлення з лікарняного закладу КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради про стан здоров`я дитини. 
       Позивачка ОСОБА_2 в досудовому порядку звернулась до відповідача з листом про відшкодування половини вартості заміни генератора у сумі 406600 грн.
       Листом від 18 січня 2023 року ОСОБА_1 відповів, що звернення ОСОБА_2 не відповідає вимогам досудової вимоги.
       Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою на підтвердження понесення додаткових витрат на лікування дитини надано до суду копії медичних документів з КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради, які підтверджують діагноз дитини та підстави для заміни генератора електростимулятора, а також копії квитанцій про сплату грошових коштів за прилад і копію боргової розписки з відміткою про часткове повернення грошових коштів у сумі 406600 грн.. Відтак, є доведеним належними та допустимими доказами факт понесення позивачкою додаткових витрат на загальну суму 813200 грн., які були викликані особливими обставинами, а саме хворобою сина ОСОБА_5 , а відповідач, як батько дитини, повинен приймати участь у вказаних додаткових витратах. 
       Однак, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
       Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
       Відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Згідно вимог частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
       Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
       З аналізу зазначених норм Закону вбачається, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
       Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
       Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України вбачається, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
       До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 грудня 2021 року, у справі № 607/12170/20, провадження N 61-17663св21.
       Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.
       Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду: від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі №521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61 – 18145св20. .
       Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
       Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі №917/1345/14 (провадження № 12-144 гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
       Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2017 року, у справі №205/7786/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, яке набрало законної сили, встановлено, що син сторін ОСОБА_7 , є дитиною-інвалідом, перебуває на диспансерному обліку з 2007 року з діагнозом криптогенна епілепсія фармакорезистентна з частими генералізованими нападами. Дитина лікується тривалий час, застосовувалися всі можливі протисудомні ліки, які не принесли покращення здоров`я дитини. У вересні 2016 року неповнолітнього ОСОБА_5 прооперували, йому було встановлено нейростимулятор Demipulse фірми Cyberonics.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що особливі обставини у даній справі є негативними, та їх наявність є доведеною. 
       В той же час колегія суддів наголошує на тому, що факт понесення саме позивачкою додаткових витрат на дитину повинен бути доведеним. 
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до медичного висновку №41 переоформлення про дитину-інваліда віком до 18 років від 27 жовтня 2021 року - ОСОБА_8 має діагноз: кріптогенна епілепсія з частими поліморфними терапевтично резістентними нападами.
       Син сторін по справі, ОСОБА_8 знаходився на лікуванні з 20 лютого 202 2року по 24 лютого 2022 року. Підставою для госпіталізації були часті вторинно-генералізовані тоніко-клонічні напади. Перевірено генератор VNS та виявлено, що генератор розряджений. Було проведено заміну генератора.
       На підтвердження оплати вартості генератора, позивачкою було надано копії платіжних документів на суму 813200 грн. (а.с.20,20 зворот,21,21 зворот,22,22 зворот). 
       Із наданої позивачкою розписки від 04 лютого 2022 року (а.с.79) вбачається, що у вказаних платіжних дорученнях платником є ОСОБА_6 , на чому і наголошує у своїй апеляційній скарзі відповідач. 
       Таким чином, позивачкою доведено понесення додаткових витрат у зв`язку з лікуванням сина, втім з матеріалів даної справи, а саме з розписки від 04 лютого 2022 року, наданої самою позивачкою (а.с.79), колегією суддів встановлено, що фактично особисто позивачкою ОСОБА_2 , на час звернення до суду із позовом, було понесено витрати у загальному розмірі 406600 грн., тому з відповідача підлягає до стягнення половина від фактично понесених позивачкою витрат у розмірі 203300 грн. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків, незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору, тому доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для відмови у задоволенні позову відхиляються. 
       Також колегія суддів звертає увагу на те, що фактично відповідач не вказує про те, що він не має фінансової змоги приймати участі у додаткових витратах на дитину. 
       При цьому, позивачка не позбавлена права звернутися до суду із позовом про стягнення додаткових фактично понесених нею витрат на утримання сина, після повернення решти грошових коштів, витрачених на генератор, повна вартість якого становила 813200 грн. 
       За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
       Згідно із частинами першою та другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Зважаючи на результат розгляду справи, з врахуванням того, що позивачка звільненна від сплати судового збору, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь Держави слід стягнути судовий збір у розмірі 2033 грн. 
       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ: 

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
       Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
       Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково. 
       Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) додаткові витрати на дитину у розмірі 203300 грн. 
       Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2 033 грн. 
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складений 28 лютого 2024 року.

       Головуючий:                         А.П. Барильська

       Судді:                         Е.Л. Демченко

                       М.О. Макаров