П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/13124/23 
                                                                                                   Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук О.В.   
                    Суддя-доповідач: Шидловський В.Б. 
08 січня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Курка О. П.  Боровицького О. А. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на  транспорті (Укртрансбезпека) на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
позивач - ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просила постанову Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.04.2023 №356080 - визнати протиправною та скасувати.
В обґрунтування позову вказує, що актом стверджується порушення у виді відсутності документа, що передбачений статтею 48 закону - роздруківки тахографа або невикористання картки водія. За описом правопорушення йдеться про порушення у сфері реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв. Було встановлене невикористання тахографа за його призначенням бо водій не підключив до нього своєї картки. Перевезення без реєстрації режимів праці і відпочинку водіїв кваліфікується за зовсім іншою нормою, аніж зазначена в акті і постанові. До коментованого випадку слід застосувати санкцію за абзацом восьмим, а не третім частини першої статті 60 закону. Сам по собі факт надання на адвокатський запит копії особистої карки водія ОСОБА_2 та роздруківки з тахографа за 09.03.2023 вказує на наявність передбачених законом документів на час перевірки (запит і відповідь додаються). Пункт 3.3. Інструкції надає водієві вибір щодо наявних у нього документів: (1) тахокарти, або (2) картка водія, чи (3) роздруківка з тахографа. Серед документів, що перевірялися на дорозі є і роздруківка з тахографа за 09.03.2023 о 07.20. Позивач вважає, що перевіркою виявлено управління транспортним засобом без реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв. Відсутності у водія його картки перевіркою не встановлено, а наявність роздруківки з тахографа на час перевірки доводиться відповіддю відповідача на адвокатський запит і копією самої роздруківки. Постанова обтяжила позивача санкцією за порушення правил автомобільних перевезень, яких він не допускав. Постанова прийнята за правопорушення, якого позивач не вчиняв. 
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року позов задоволено. 
Визнано протиправною та скасовано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18 квітня 2023 року №356080.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1073 ( одна тисяча сімдесят три ) гривні 60   копійок.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.1 ч.1 ст.311 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок від 03.03.2023 (а.с.49) та направлення на рейдову перевірку від 03.03.2023 №016015 (а.с.49 на звороті) уповноваженими особами Державної служби з безпеки на транспорті 09.03.2023 проведено рейдову перевірку, зокрема, транспортного засобу марки RENAULT PREMIUM з номерним знаком НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачу.
За результатом перевірки посадовими особами відповідача складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 09.03.2023 № 348781 (а.с.10) у графі найменування автомобільного перевізника вказано: ОСОБА_1 .
Уповноваженою особою відповідача 18 квітня 2023 року була прийнята постанова № 356080 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 грн до ОСОБА_1 відповідно до абз. 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки нею допущено порушення вимог 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (а.с. 18).
Вважаючи оскаржувану постанову протиправною, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернулась до суду.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2344-III).
У ч.12 ст.6 Закону № 2344-III закріплено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
В силу вимог ч.7 ст.6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контроль за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України.
Приписами частини чотирнадцятої статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно із ч.ч.1-2 ст.48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених   перевезень.
В силу пункту 2.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385 (далі - Інструкція № 385), транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1 - 2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів.
У пункті 3.3 Інструкції № 385 закріплено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 1567).
За приписами пунктів 21, 22 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
Приписами пункту 25 Порядку № 1567 врегульовано, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
За змістом частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, передбачено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу наведених норм слідує, що за відсутності документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, передбачених статтею 48 Закону № 2344-III зокрема, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
При цьому, до переліку інших документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, передбачених законодавством віднесено, зокрема, в даному випадку, картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом (п.3.3 Інструкції № 385).
Непред`явлення під час проведення перевірки, зазначених у статті 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються внутрішні перевезення вантажів, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.
При цьому Законом № 2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників.
Так, абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону N 2344-III, визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - є автомобільний перевізник.
Визначення автомобільного перевізника міститься у статті 1 Закону № 2344-III та означає фізичну або юридичну особу, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Своєю чергою згідно з вказаною нормою права водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка, а послуга з перевезення пасажирів чи вантажів-це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Відповідно до статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
За правилами статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
При цьому документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника-документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія-посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Водночас перелік необхідних документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним, оскільки статтею 48 Закону № 2344-III визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.
У справі, що розглядається, позивач є власником транспортного засобу, який перевірявся Відділом Укртрансбезпеки.
Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2023 року у справі № 280/3520/22 вказав, що автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть співпадати.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі №240/22448/20 та від 22 грудня 2021 року у справі №420/3371/21.
В той же час, суд першої інстанції дійшов переконання, що у межах спірних правовідносин позивач не є суб`єктом відповідальності, передбаченої ст.60 Закону України №2344-ІІІ, оскільки таку відповідальність має нести саме автомобільний перевізник - ФОП ОСОБА_3 , який встановлений на підставі ТТН (а.с. 52).
З даного приводу колегія суддів вважає доцільними доводи апелянта, що згідно з пунктом 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010    № 379, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2011 за № 123/18861 (далі - Інструкція № 379), якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
Тобто, вказаним підзаконним нормативно-правовим актом на виконання вимог Закону 2344-ІІІ визначено, що для транспортних засобів, що перебувають, зокрема, у користуванні у фізичних чи юридичних осіб реєстраційним документом, наявність яких є обов`язковою згідно з вимогами статті 48 Закону 2344-ІІІ є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.
Правовий висновок щодо оформлення тимчасового реєстраційного талону зробив Верховний Суд у справі № 804/8740/16, вказавши, що попри те, що наведені положення пункту 6.3 Інструкції № 379 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, тобто не містять імперативної вказівки на отримання такого документа, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом України "Про автомобільний транспорт".
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (а.с. 16). 
В той же час, як з`ясовано з матеріалів справи та не взято до уваги судом першої інстанції при вирішенні справи, будь-яких документів на підтвердження того, що транспортний засіб марки RENAULT PREMIUM з номерним знаком НОМЕР_1 було дійсно передано у користуванні іншій фізичній чи юридичній особі на час проведення рейдової перевірки водієм посадовій особі відповідача не надано.
Більше того, оцінюючи подані представником позивача заперечення до акту від 09.03.2023 №348781 останнім взагалі не ставилось під сумнів визначення посадовими особами відділу Укртрансбезпеки перевізником ФОП ОСОБА_1 . Зазначені заперечення лише містили свої мотиви щодо невірної кваліфікації допущеного перевізником правопорушення (а.с. 56). 
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача про те, що загальними нормами Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 визначено, що ТТН - документ на вантаж, а не документ, який визначає автомобільного перевізника.
Слід також зазначити, що посилання суду першої інстанції на ТТН від 08.03.2023 як доказ по справі колегія суддів оцінює критично, оскільки зазначений документ є непридатним для об`єктивного сприйняття його змісту, оскільки містить нечітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів, про що зазначалося судом першої інстанції в ухвалі суду від 15 травня 2023 року про залишення позовної заяви без руху (а.с. 25). 
При цьому, на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачем так і не було надано належної копії ТТН від 08.03.2023, що, на переконання колегії суддів, вказує на неприпустимість врахування судом першої інстанції як доказу зазначеного документа, зміст та реквізити якого напередодні визнано  нечитабельними. 
Зважаючи на вищевказане, колегія суддів приходить до переконання, що відповідачем обґрунтовано визначено як перевізника позивача - ФОП ОСОБА_1 в межах спірних правовідносин. 
Щодо суті виявленого правопорушення, то матеріалами справи в повній мірі підтверджується відсутність необхідних документів (в даному випадку - роздруківки даних роботи тахографа водія ОСОБА_4 , оскільки водієм ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом, не використовувалася особиста картка водія (картка водія не знаходилася у слоті тахографа)), визначених положеннями Закону № 2344 та Порядку № 1567, про що зазначено в акті від 09.03.2023 № 348781. 
Так, з метою перевірки режиму праці та відпочинку водіїв, які керують транспортними засобами обладнаним тахографами, посадовим особам необхідно здійснити аналіз інформації щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а саме: із заповнених тахокарт у кількості, що передбачена ЄУТР або бланку підтвердження діяльності. У разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом - картки водія чи роздруківки даних роботи тахографа. В даному випадку картка водія ОСОБА_4 ним не використовувалася ( не знаходилася у слоті тахографа), а роздруківка даних роботи тахографа містила інформації, що у слоті тахографа знаходилася картка іншої особи, а саме ОСОБА_5 , що не дозволило посадовим особам Укртрансбезпеки здійснити перевірку дотримання водієм ОСОБА_4 режиму праці та відпочинку під час здійснення перевезення вантажу (а.с. 50 на звороті). 
Перебування в тахографі карти іншого водія, ніж той, що керував транспортним засобом під час проведення відповідачем перевірки жодним чином не спростовується  позивачем.   
Частиною 1 ст.77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, у разі надання посадовою особою суб`єкта владних повноважень доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого останнім рішення, позивач повинен спростувати ці доводи.
На переконання колегії, позивачем у даній справі не доведено протиправності оскаржуваної постанови, а відтак підстави для скасування останньої відсутні.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції  та  дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
У силу п.2 ч.1 ст.315  КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317  КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої  інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти  нову постанову про  відмову в задоволенні позову.   
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на  транспорті (Укртрансбезпека) задовольнити повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.    

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Курко О. П.    Боровицький О. А.