П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/30192/23	

Категорія:106000000          Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 05.12.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (далі – в/ч НОМЕР_2 ) про:
-          визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; 
-          зобов`язання в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що з 01 червня 1996 року по 12 вересня 2023 року проходив службу в в/ч НОМЕР_2 . Наказом начальника в/ч НОМЕР_2 від 12 вересня 2023 року №358-ос ОСОБА_1 звільнено з військової служби та знято з усіх видів забезпечення. Водночас, при звільненні йому не було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що послугувало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що підстава звільнення відповідача зі служби не передбачена переліком підстав для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, визначених пп.1 п.2 розділу V Наказу Міністерства внутрішніх справ від 25 червня 2018 року №558 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за №854/32306 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України" (далі – Інструкція №558). Таким чином, позовні вимоги в частині виплати одноразової грошової допомоги при звільненні є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; зобов`язання в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що він, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) та має вислугу років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абз.2 п. 2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ (далі –Закон №2011-ХІІ) у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивача. 
Апелянт вказує, що позиція відповідача про відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки не передбачена переліком підстав для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, визначених пп.1 п.2 розділу V Інструкції №558 є хибними. Отже, позивач, як військовослужбовець, що фактично звільнений з військової служби "через сімейні обставини чи інші поважні причини", за наявності календарної вислуги років 26 років (тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана), має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абз.2 п.2 ст.15 Закону №2011-XII. Тобто, в даному випадку, фактично наявна і друга обов`язкова умова для виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, згідно з абз.2 п.2 ст.15 Закону №2011-XII.
У відзиві в/ч НОМЕР_2 на апеляційну скаргу вказується, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства, а тому не підлягають задоволенню.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
ОСОБА_1 з 01 червня 1996 року по 12 вересня 2023 проходив службу в в/ч НОМЕР_2 .
Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 12 вересня 2023 року №437-ос інспектора прикордонної служби 1 категорії – інструктора кінологічного відділення відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип Б) ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, за пп."г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я п.3 ч.5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до наказу від 12 вересня 2023 року №437-ос вислуга років ОСОБА_1 складає: календарна – 26 років 06 місяців 14 днів, пільгова – 12 років 03 місяців 07 днів, всього військова – 38 років 09 місяців 21 днів.
19 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України із заявою, в якій просив здійснити виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Листом від 17 жовтня 2023 року відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги при звільненні через відсутність підстав.
Вказані дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, послугували підставою для звернення позивача до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку із звільненням зі служби у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу мали військовослужбовці-жінки, які мали дитину (дітей) віком до 18 років. 
Враховуючи наведене, суд першої інстанції погодився із доводами в/ч НОМЕР_2 про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання при звільненні грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.1 ст. 4, ч.ч.1, 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ, абз.1 п.2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ч.1 ст. 4 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ (далі – Закон №2232-ХІІ) Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Відповідно ч.1 ст. 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:
а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;
б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
Згідно ч.5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: 1) у мирний час: 2) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації – протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану – до оголошення демобілізації): 3) з моменту оголошення мобілізації – протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану – до оголошення демобілізації: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.
Згідно абз.1 п.2 ст. 15 Закону №2011-XII (в редакції , що діяла на час звільнення позивачки ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених п.1 ч.2 ст. 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Аналіз вказаної норми права свідчить проте, що право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби надавалося військовослужбовцям, у разі звільнення з військової служби, зокрема у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка мають дитину (дітей) віком до 18 років.
Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби на підставі пп."г" п.3 ч.5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, та вислуга років складає: календарна – 26 років 06 місяців 14 днів, пільгова – 12 років 03 місяців 07 днів, всього військова – 38 років 09 місяців 21 днів.
Так, ч.5 ст. 26 Закону №2232-XII розмежовує періоди звільнення військовослужбовців, а саме:
1) у мирний час;
2) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації);
3) з моменту оголошення мобілізації – протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації.
При цьому, саме пп."ґ" п.2 ч.5 ст. 26 Закону №2232-XII передбачена така підстава звільнення під час дії особливого періоду: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років.
Відповідно ст.1 Закону України "Про оборону України":
особливий період – період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року №303/2014 , затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України" Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року №303/2014, оголошено рішення про проведення часткової мобілізації. Вказаний закон набрав чинності з дня його опублікування 18 березня 2014 року.
Відповідно до Закону України "Про оборону України" починаючи з 18 березня 2014 року в Україні запроваджено "особливий період", який діє до цього часу.
Проте, ОСОБА_1 звільнений з військової служби не у зв`язку з настанням особливого періоду (п.2 ч.5 ст. 26 Закону №2232-XII), а під час дії воєнного стану (п.3 ч.5 ст. 26 Закону №2232-XII) та не як військовослужбовець – жінка, яка має дитину віком до 18 років, а як один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років.
Таким чином, з урахуванням причин, що слугували звільненню позивача з військової служби, в останнього відсутні підстави для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення.
Крім того, колегія суддів не приймає посилання апелянта, що він як військовослужбовець, що фактично звільнений з військової служби "через сімейні обставини чи інші поважні причини", за наявності календарної вислуги років 26 років, має право на одноразову грошову допомогу у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбачену абз.2 п.2 ст. 15 Закону №2011-XII, зважаючи на наступне.
Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 в прохальній частині позовної заяви, зокрема, заявив такі позовні вимоги: 
"Визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
Зобов`язати в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби."
Таким чином, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявляє позовні вимоги та підстави позову, які не були заявлені ним в суді першої інстанції 
Відповідно ч.5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів констатує, що вищевказані доводи та вимоги апелянта є неправовими та такими, що не підлягають розгляду судом апеляційної інстанції.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 26 березня 2024 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.