ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 січня 2024 року 
м. Київ
 
справа № 199/8013/19
провадження № 61-4139св22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Фаловської І. М.,
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Сердюка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - Дніпровська міська рада,
відповідачі: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лозенко Валентина Володимирівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іщенко Євгенія Олександрівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, 
особа, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Гребенюком Богданом Валерійовичем, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року у складі судді Богун О. О., ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року у складі колегії суддів Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Корсуновським Павлом Юрійовичем, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року у складі судді Богун О. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року у складі колегії суддів Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2019 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_3 , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лозенко В. В., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іщенко Є. О., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та записів про державну реєстрацію права власності.
Позов обґрунтований тим, що 15 вересня 2016 року Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області зареєстрував декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить 
до І-ІІІ категорії складності № ДП 142162592353. Відповідно до декларації ОСОБА_3 провів реконструкцію будівель та споруд автостояночного комплексу на АДРЕСА_1 .
29 вересня 2016 року на підставі довідки про підтвердження кадастрового номеру від 02 березня 2007 року № 195, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Експерт» (далі - ТОВ «Бізнес-Експерт»), довідки про присвоєння адреси від 25 жовтня 2010 року № 1050, виданої Комунальним підприємством «Земград» Дніпровської міської ради (далі - КП «Земград»), декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 15 вересня 2016 року № ДП 142162592353, виданої Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на будівлі та споруди автостояночного комплексу загальною площею 959,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лозенко В. В., номер запису про право власності 16662247.
09 жовтня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд автостояночного комплексу від 09 жовтня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , власником 1/2 частини вказаного об`єкта нерухомого майна став ОСОБА_1 , номер запису про право власності - 22735485. 
10 жовтня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд автостояночного комплексу від 10 жовтня 2017 року, укладеного між  ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , власником 1/2 частини вказаного об`єкта нерухомого майна став ОСОБА_1 , номер запису про право власності - 22740094, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1041604212101. 
ОСОБА_1 набув право власності на будівлі та споруди автостояночного комплексу на АДРЕСА_1 .
Відповідно до декларації, що була зареєстрована за ОСОБА_3 , проведено реконструкцію будівель та споруд автостояночного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якої загальна площа об`єкта нерухомого майна після реконструкції становить 959,3 кв. м. У технічному паспорті на будівлі та споруди автостоянки, виготовленого 29 серпня 2016 року, всі будівлі побудовані у 2012 році. Проте право власності на нерухоме майно до його реконструкції за  ОСОБА_3 не зареєстроване. Тобто, в процесі реконструкції нерухомого майна ОСОБА_3 створив новий об`єкт нерухомого майна. 
Існують обґрунтовані правові підстави для скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 15 червня 2016 року № ДП 142162592353. 
Однією з підстав реєстрації права власності за  ОСОБА_3 є довідка про підтвердження кадастрового номеру від 02 березня 2007 року № 195, видана ТОВ «Бізнес-Експерт», в якій зазначено, що земельній ділянці на АДРЕСА_2 присвоєно загальнодержавний кадастровий номер 1210100000:01:457:0057. Однак, згідно з даними Публічної кадастрової карти України відомості про земельну ділянку, кадастровий номер 1210100000:01:457:0057, відсутні. ОСОБА_3 на підставі довідки про підтвердження кадастрового номеру від 02 березня 2007 року № 195, в якій зазначена адреса: АДРЕСА_2 , зареєстрував право власності на будівлі та споруди автостояночного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 . У довідці про присвоєння адреси від 25 жовтня 2010 року № 1050, виданій КП «Земград» зазначено: «вважаємо за можливе до визнання права власності на нерухоме майно використовувати адресу: АДРЕСА_1 . Після визнання права власності на будівлі та споруди автостоянки власнику необхідно звернутися із заявою на ім`я міського голови щодо підготовки відповідного розпорядчого документа про присвоєння адреси». Листом головного архітектурно-планувального управління департаменту з роботи з активами Дніпровської міської ради від 18 вересня 2019 року № 4/16-2117 повідомлено, що відповідно до даних містобудівного кадастру та адресного плану міста офіційна адреса -        АДРЕСА_1 , жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна ця адреса, відсутній. 
Земельна ділянка, на якій розташовано самочинно побудоване нерухоме майно на  АДРЕСА_1 належить Дніпровській міській раді та віднесена до земель комунальної власності. Відповідно до листа департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 05 вересня 2019 року № 4/11-2571 за результатами пошуку за адресою земельної ділянки на  АДРЕСА_1 у системі не виявлено реєстраційних записів щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами. Отже, зазначена земельна ділянка ОСОБА_3 не надавалась під будівництво, право власності чи користування на неї також не надавалось.
Позивач просив скасувати реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 15 вересня 2016 року № ДП 142162592353 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд автостояночного комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 09 жовтня 2017 року між ОСОБА_3 та  ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд автостояночного комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10 жовтня 2017 року між ОСОБА_3 та  ОСОБА_1 ; припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності на будівлі та споруди автостояночного комплексу, загальною площею 959,3 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1041604212101).
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом Дніпровської міської ради до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лозенко В. В., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іщенко Є. О., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та записів про державну реєстрацію права власності. В частині позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 у відкритті провадження відмовлено з тих підстав, що  ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року, позов задоволено.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із законності та обґрунтованості позову. Крім того,  вказав, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до  складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомості.
Суд апеляційної інстанції відхилив доводи заявника, що суд першої інстанції порушив правила юрисдикції, оскільки спірна автостоянка використовується виключно для ведення господарської діяльності, а не для особистих побутових потреб, а тому спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, з тих підстав, що доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. 
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року вказане питання вирішене, відповідач її не оскаржив. Крім того, на спростування заявлених позовних вимог ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідач жодного допустимого доказу не надав.
Також суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими доводи заявника щодо спливу позовної давності щодо вимог, які стосуються скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 15 вересня 2016 року, так як самовільне зайняття особою земельної ділянки без  документа, що засвідчує право власності або користування, є незаконним та не породжує у цієї особи право на цю земельну ділянку, тому правопорушення у спірних правовідносинах є триваючим і позовна давність до них не застосовується.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржила також ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2022 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору у розмірі 11 526,00 грн.
01 квітня 2022 року представник заявниці надав до суду клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, а також клопотання про зменшення розміру судового збору, посилаючись на те, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, а вказані в ухвалі недоліки потребують значних грошових коштів у поєднанні з скрутним матеріальним становищем заявниці, яке після воєнного вторгнення лише погіршилося, ОСОБА_2 не має можливості усунути недоліки апеляційної скарги у строк, який встановлений судом апеляційної інстанції.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги відмовлено. У задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про зменшення розміру судового збору  відмовлено. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року визнано неподаною та повернено.
Повернувши ОСОБА_2 апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що правових підстав для задоволення клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги та клопотання про зменшення розміру судового збору немає. Оскільки заявниця не усунула недоліки апеляційної скарги, тому  визнав її неподаною та повернув заявниці.
Короткий зміст вимог касаційних скарг
У травні 2022 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , подана адвокатом Гребенюком Б. В., на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року, в якій вона просить скасувати судові рішення та відмовити у позові.
У травні 2022 року ОСОБА_1 через адвоката Корсуновського П. Ю. направив засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року, в якій просить їх скасувати, провадження у справі закрити.  
Доводи касаційної скарги  ОСОБА_2 .
Касаційну скаргу заявниця мотивувала тим, що на час відкриття спадщини вона проживала з  ОСОБА_3 , тому прийняла її, судові рішення у справі стосуються її прав та інтересів. Вона оскаржувала рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та просила звільнити її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги з огляду на майновий стан. Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання, повернув їй апеляційну скаргу та ухвалив постанову по суті спору без її участі. 
Суд апеляційної інстанції не надав оцінки її доводам щодо надмірного фінансового тягаря в умовах воєнного стану та неможливості сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Не дав їй можливості відреагувати на результат вирішення клопотання про звільнення від сплати судового збору. 
Суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 283/2629/19, провадження № 61-18789св21, від 26 вересня 2019 року у справі № 389/1809/16-ц, провадження № 61-18713св18, від 30 липня 2020 року у справі № 670/23/18, провадження № 61-1621св19, від 08 вересня 2021 року у справі № 569/3201/20, провадження № 61-7086св21, від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18, провадження № 61-13667сво21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18.
Позов у справі заявлений до неналежного відповідача, оскільки ОСОБА_1 не є особою, яка здійснювала реконструкцію об`єкта нерухомості та реєструвала власність на нього. Такою особою є ОСОБА_3 , який помер до відкриття провадження у справі, тому належним співвідповідачем є вона як спадкоємець ОСОБА_3 Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області не є юридичною особою. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові.  
У відкритті провадженні у справі щодо ОСОБА_3 суд першої інстанції відмовив у зв`язку з припиненням правоздатності співвідповідача. В апеляційному порядку така ухвала залишена без змін. Проте позивач мав заявити вимоги до неї як до співвідповідача. Суд апеляційної інстанції не повідомив її про час та місце розгляду справи, ухвалу про повернення апеляційної скарги надіслав після розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Доводи касаційної скарги  ОСОБА_1 .
Касаційну скаргу заявник мотивував тим, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 641/10576/14-ц, від 24 грудня 2021 року у справі № 469/863/15, від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18, від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 389/1809/16-ц, від 30 липня 2020 року у справі № 670/23/18, від 08 вересня 2021 року у справі № 569/3201/20, від 28 липня 2021 року у справі № 564/2072/19, від 15 травня 2019 року у справі № 205/8482/15-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 234/3341/15-ц. 
Суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання.
Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області не є юридичною особою та не може бути відповідачем у справі. 
ОСОБА_3 був стороною оспорюваного правочину, тому його спадкоємці в обов`язковому порядку мають бути залучені до участі у справі як співвідповідачі. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові.  
Він не був ані забудовником спірного об`єкта нерухомості, ані замовником будівництва. 
Крім того, спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, оскільки спірна автостоянка використовується виключно для ведення господарської діяльності, а не для особистих побутових потреб. На момент реєстрації оскаржуваної декларації ОСОБА_3 був фізичною особою-підприємцем та використовував спірне майно в підприємницькій діяльності.
Позивач пропустив позовну давність. 
Постанова суду апеляційної інстанції не містить мотивів відхилення його доводів про порушення права на мирне володіння майном. Він є добросовісним набувачем майна та не може нести відповідальність за будь-які помилки інших осіб, а особливо органів державної влади та місцевого самоврядування. 

Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу  ОСОБА_2 . Дніпровська міська рада зазначила, що за місцем відкриття спадщини зареєстрована дружина померлого та  ОСОБА_1 , із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2 до нотаріальної контори не зверталася, що унеможливлює встановлення кола спадкоємців ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Спірний об`єкт нерухомості відчужений ОСОБА_3 09 жовтня 2017 року та не увійшов до складу спадщини, тому судові рішення не випливають на права та інтереси ОСОБА_2 .
Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що задоволення позову призведе до відновлення порушеного права територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, яка не приймала будь-яких рішень щодо передачі у власність або у користування земельної ділянки на АДРЕСА_1 . Тому у ОСОБА_3 не виникло право власності на самочинний об`єкт будівництва. 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 . Дніпровська міська рада зазначає, що Дніпровський апеляційний суд створив учасникам судового процесу належні умови в реалізації процесуальних прав, висловлення правової позиції у спорі та надання відповідних доказів. 
Наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах. Власником будівель та споруд автостояночного комплексу є  ОСОБА_1 як фізична особа, спір є цивільним. 
У разі проведення нового будівництва або реконструкції об`єкта будівництва, що передбачає зміну геометричних розмірів фундаментів у плані, замовник має підтвердити своє право на проведення будівельних робіт документом, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об`єкт нерухомості. У процесі реконструкції нерухомого майна ОСОБА_3 створив новий об`єкт нерухомого майна, Дніпровська міська рада не приймала будь-яких рішень щодо передачі у власність або у користування земельної ділянки на АДРЕСА_1 .
Скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації є належним способом захисту порушеного права.
Самовільне зайняття особою земельної ділянки без документа, що засвідчує право власності або користування є незаконним, отже, право на земельну ділянку у цієї особи не виникає, тобто правопорушення є триваючим та позовна давність не застосовується. 
Дніпровська міська рада обґрунтувала у позовній заяві необхідність захисту майнових інтересів у обраний нею спосіб, а договори купівлі-продажу та державна реєстрація відповідних прав порушують права власника землі, на якій споруджено самочинні об`єкти. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали справи. Зупинено дію рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року до закінчення касаційного розгляду справи.
Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 .
У червні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Згідно з пунктів 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389, пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України.
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, відзивів на неї, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційних скарг з таких підстав. 
Фактичні обставин справи, встановлені судами
15 вересня 2016 року Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області зареєстрував декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ДП 142162592353. 
Відповідно до декларації ОСОБА_3 провів реконструкцію будівель та споруд автостояночного комплексу на АДРЕСА_1 . 
29 вересня 2016 року на підставі довідки про підтвердження кадастрового номеру від 02 березня 2007 року №195, виданої ТОВ «Бізнес-Експерт», довідки про присвоєння адреси від 25 жовтня 2010 року №1050, виданої КП «Земград», декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 15 вересня 2016 року № ДП 142162592353, виданої Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на будівлі та споруди автостояночного комплексу, загальної площею 959,3 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом ДМНО Лозенко В. В., номер запису про право власності 16662247.
09 жовтня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд автостояночного комплексу від 09 жовтня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Іщенко Є. О. та зареєстрованого в реєстрі під № 915, власником 1/2 частини вказаного об`єкту нерухомого майна став ОСОБА_1 , номер запису про право власності - 22735485. 
10 жовтня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частини будівель та споруд автостояночного комплексу, укладеного між ОСОБА_3 та  ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Іщенко Є. О. та зареєстрованого в реєстрі під № 918, власником 1/2 частини вказаного об`єкта нерухомого майна став ОСОБА_1 , номер запису про право власності - 22740094, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1041604212101. 
ОСОБА_1 набув право власності на будівлі та споруди автостояночного комплексу на АДРЕСА_1 . 
Відповідно до декларації, що була зареєстрована за ОСОБА_3 , проведено реконструкцію будівель та споруд автостояночного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 . відповідно до якої загальна площа об`єкта нерухомого майна після реконструкції складає 959,3 кв.°м. У°технічному паспорті на будівлі та споруди автостоянки, виготовленого 29 серпня 2016 року всі будівлі побудовані у 2012 році. Право власності на нерухоме майно до його реконструкції за  ОСОБА_3 зареєстровано не було. В процесі реконструкції нерухомого майна ОСОБА_3 створив новий об`єкт нерухомого майна. 
Однією з підстав реєстрації права власності за ОСОБА_3 є довідки про підтвердження кадастрового номеру від 02 березня 2007 року № 195, виданої ТОВ «Бізнес-Експерт», в якій зазначено, що земельній ділянці по АДРЕСА_2 присвоєно загальнодержавний кадастровий номер 1210100000:01:457:0057. Згідно з відкритих даних сайту Публічна кадастрова карта України відомості про земельну ділянку з кадастрова ним номером 1210100000:01:457:0057 відсутні. 
ОСОБА_3 на підставі довідки про підтвердження кадастрового номеру від 02 березня 2007 року №195, в якій зазначена адреса: АДРЕСА_2 , зареєстрував право власності на будівлі та споруди автостояночного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 . 
У довідці про присвоєння адреси від 25 жовтня 2010 року № 1050, виданої КП «Земград» зазначено, що вважаємо за можливе до визнання права власності на нерухоме майно використовувати адресу: АДРЕСА_1 . Після визнання права власності на будівлі та споруди автостоянки власнику необхідно звернутися із заявою на ім`я міського голови щодо підготовки відповідного розпорядчого документа про присвоєння адреси. 
Листом Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 18 вересня 2019 року №°4/16-2117 повідомлено, що відповідно до даних містобудівного кадастру та адресного плану міста офіційна адреса - АДРЕСА_1 жодного об`єкта нерухомості на території міста не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна ця адреса відсутній. 
Відповідно до листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 05 вересня 2019 року №4/11-2571 за результатами пошуку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в системі не виявлено реєстраційних записів щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Щодо касаційної скарги  ОСОБА_1 , поданої адвокатом Корсуновським°П.°Ю., на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року
Відповідно до статей 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин (частина п`ята статті 26 ЦК України).
Юридичні особи та фізичні особи-підприємці (далі - ФОП), фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.
Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Ознаками господарського спору, зокрема є: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, якою передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною праводієздатністю, та не обмежує їх.
Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18, провадження 
№ 12-37гс19).
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 686/19389/17, провадження № 14-42цс19, сформульовано правовий висновок про те, що для встановлення факту користування відповідачем земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності нею як ФОП на цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.
Відповідно до інформації у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result) та згідно з матеріалами справи, зокрема свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, серія В02 № 563465, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців від 20 січня 2012 року, серія ААБ № 961348 (т. 1., а. с. 205-210), ОСОБА_3 на час виникнення спірних правовідносин був зареєстрований як фізична особа-підприємець з основним видом економічної діяльності - допоміжне обслуговування наземного транспорту. 01 червня 2018 року його підприємницьку діяльність припинено з внесенням відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Водночас з 15 травня 2018 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з основним видом економічної діяльності - допоміжне обслуговування наземного транспорту. Відповідно до витягу з Реєстру платників єдиного податку від 15 червня 2018 року № 1804613400950 місце провадження його господарської діяльності визначено за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 214).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З урахуванням встановлених обставин Верховний Суд дійшов висновку, що спір у цій справі, який виник за участю суб`єкта господарювання з метою здійснення підприємницької діяльності у автостояночному комплексі, належить до спорів, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 10 березня 2021 року у справі № 607/8542/16, провадження
№ 61-12959св20, від 17 березня 2021 року у справі № 263/15489/16-ц, провадження № 61-11007св20, від 14 квітня 2021 року у справі № 266/1/17, провадження
№ 61-7201св20, від 02 червня 2021 року у справі № 520/1677/18, провадження
№ 61-7044св20.
Отже, доводи ОСОБА_1 про те, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами з порушенням правил інстанційної юрисдикції, тобто заявлені в касаційній скарзі підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, є обґрунтованими.
З огляду на вищезазначені порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.
Щодо касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року
Ухвалою від 28 лютого 2022 року суд апеляційної інстанції вказав, що ознайомившись із клопотанням про звільнення від сплати судового збору, матеріалами справи, немає правових підстав для звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року задоволенні клопотань представника ОСОБА_2 , як особи, яка  не брала участі у справі - ОСОБА_4 про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги та зменшення розміру судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі - ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року визнано неподаною та повернено.
Верховний Суд звертає увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, провадження № 12-143гс19, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20), відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим.
Оскільки спір у цій справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі, то  і ухвала Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року підлягає скасуванню.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).
Згідно з частиною четвертою статті 389 ЦПК Україниособа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Суд касаційної інстанції відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_2 також на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року.
Оскільки суд апеляційної інстанції повернув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року, тобто не вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, то касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року (суд апеляційної інстанції безпосередньо не ухвалив  рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 )  відкрито помилково, отже, підлягає закриттю. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг
Згідно зі статтею 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі.
Згідно з частинами першою та другою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
Однією з підстав для закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
Щодо наслідків закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Отже, закінчивши касаційний розгляд і закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд касаційної інстанції має роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.
З огляду на те, що Верховний Суд на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України дійшов висновку про закриття провадження у справі.
 Верховний Суд відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачу його право протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.
Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2022 року касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 було відкрито у повному обсязі, тому касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 рокунеобхідно закрити як помилково відкрите.
Керуючись пунктом 1 частини першої статті 255, частиною першою статті 256, пунктом 5 частини першої статті 409, частинами першою та другою статті 414, статтями 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_2 , подану адвокатом Гребенюком Богданом Валерійовичем,  та ОСОБА_1 , подану адвокатом Корсуновським Павлом Юрійовичем, задовольнити частково.
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , поданою адвокатом Гребенюком Богданом Валерійовичем, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лозенко Валентина Володимирівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іщенко Євгенія Олександрівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним договорів купівлі-продажу, скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та записів про державну реєстрацію права власності закрити.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року скасувати. 
Провадження у справі за позовом Дніпровської міської ради до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лозенко Валентина Володимирівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іщенко Євгенія Олександрівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним договорів купівлі-продажу, скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та записів про державну реєстрацію права власності закрити.
Роз`яснити позивачу, що в разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд за його заявою вправі постановити в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточноюі оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                                 І. М. Фаловська
Судді:                                                                                                             В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
А. С. Олійник
В. В. Сердюк