ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року	Львів	Справа № 576/1184/23 пров. № А/857/13605/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді –                                                             Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                                Гінди О.М., Качмара В.Я.,
за участі секретаря судового засідання –                              Гриньків І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Сумській області на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2023 року (суддя – Чопик В.В., м. Тячів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління національної поліції в Сумській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

                                                            ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у квітні 2023 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції в Сумській області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №440999 від 12.04.2023, а провадження у справі закрити. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 08.02.2023 року його позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Про існування такого рішення йому стало відомо лише 12.04.2023, під час винесення оскаржуваної постанови. Про факт притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами він не знав і не міг знати. Тож рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності він вважає протиправним, а притягнення до адміністративної відповідальності - безпідставним, оскільки він не порушував жодних правил Дорожнього руху та відсутні докази щодо вчиненого правопорушення.
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2023 року позов задоволено. Скасовано постанову БАБ № 440999 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП винесену 12.04.2023 року поліцейським СРПП ВП № 1(м. Глухів) Шосткинського РУП ГУ НП в Сумській області, а провадження у справі – закрито.
Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 08.02.2023 у справі №307/4919/22, яка 20.02.2023 набрала законної сили, відповідно до якої ОСОБА_1 позбавлений права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Тобто, вказана постанова підтверджує, що на час винесення оскаржуваної постанови строк позбавлення керування у позивача не сплинув, а отже правомірно останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП.
Представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи. Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні такого клопотання, а повідомлені причини неявки визнано судом не поважними, оскільки участь представника відповідача в судовому засіданні обов`язковими не визнавалась, а відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що о 00:40 год. 12.04.2023 під час патрулювання території обслуговування в м. Глухів по вул. Партизан нарядом ГРИП, у складі поліцейських ВП 1 (м. Глухів) Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області старшого лейтенанта поліції Картавого Д.М. та старшого лейтенанта поліції Ащаулова С.О., було виявлено автомобіль марки Мегsedes-Вепz Vito, державний номерний знак НОМЕР_1 , котрий рухався з боку вул. Інститутської. Після зупинка даного транспортного засобу було встановлено, що за кермом даного авто був гр. ОСОБА_1 . Під час перевірки за оперативними обліками ІПНП було встановлено, що гр. ОСОБА_1 позбавлений права керування всіма транспортними засобами відповідно до постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 08.02—023 терміном на 1 рік.
За таких обставин, 12.04.2023 відносно ОСОБА_1 винесено оскаржувану постанову серії БАБ №440999, оскільки 12.04.2023 в м. Глухів по вул. Партиза, керував автомобілем Мегsedes-Вепz Vito, державний номерний знак НОМЕР_1 без права керування транспортним засобом, а саме був позбавлений права керування рішенням Тячівського районного суду від 08.02.2023 терміном на 1 рік, чим порушив п. 2.1 (а) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 126 КУпАП.
На підставі наведеного на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відтак постанова винесена без достатніх підстав та без встановлення дійсних обставин справи, підкріплених відповідними доказами.

Відповідно до статті 14 Закону України “Про дорожній рух” (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України “Про дорожній рух”, встановлюється ПДР.
Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з частинами 9, 10 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.
Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з частиною 4 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з статтею 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.
Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до положень статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як зазначено попередньо, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.
Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідач до матеріалів справи долучив копію постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 08.02.2023 у справі №307/4919/22, яка 20.02.2023 набрала законної сили, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Частиною 4 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із частиною 1 статті 317 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що на момент складання оскаржуваної постанови від 12.04.2023 позивач не мав статусу водія, а тому суд апеляційної інстанції доходить висновку, що факт вчинення позивачем порушення вимог підпункту «а» пункту 2.1 ПДР України є доведеним, а позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП.
Також, позивач не заперечує факт керування транспортним засобом 12.04.2023.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що кожна особа має дотримуватися вимог чинного законодавства, діяти сумлінно та добросовісно. Отже, після складання відносно ОСОБА_1 протоколу за частиною 1 статті 130 КУпАП, останній мав передбачати наслідки скоєного правопорушення, ступінь вини та вид відповідальності, та, в свою чергу, діяти обачно, не допускаючи неправомірної поведінки. З цією метою позивач мав добросовісно користуватися наданими процесуальними правами та проявляти належну зацікавленість у подальшому розгляді справи про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП, що не було дотримано останнім.
Разом з тим, норма частини 4 статті 126 КУпАП ставить в залежність притягнення особи до відповідальності від факту позбавлення останньої права керування транспортним засобом, та не пов`язує з обізнаністю особи про відповідне обмеження.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що факт позбавлення позивача права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік на момент прийняття оскаржуваної постанови серії БАБ №440999 від 12.04.2023 є встановленим та беззаперечним, а тому оскаржувана постанова винесена правомірно та є обґрунтованою.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустився помилки в частині застосування норм матеріального та процесуального права, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.
За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Сумській області задовольнити.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2023 року у справі №576/1184/23 – скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. Я. Качмар