ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

31 січня 2024 року
м. Харків

справа № 636/2882/23
провадження № 22-ц/818/848/24

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Маміної О.В., 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 вересня 2023 року, ухвалене суддею Буніним Є.О., -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позову зазначає, що 22 липня 2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 4 000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту платіжну картку, який у подальшому було збільшено до 50 000грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та розмірах встановлених договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором Банк виконав, надавши відповідачу кредит у вказаному розмірі. Відповідач зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 04 квітня 2023 року мається заборгованість в розмірі 47 687,60грн., яка складається з: 39 019,08грн. – заборгованості за тілом кредиту; 8 668,52грн. – заборгованість за простроченими відсотками, яку Банк просить стягнути.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18 вересня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/Н від 22 липня 2017 року в розмірі 47 687,60грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39019,08грн., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 8668,52грн. та судовий збір в сумі 2 684грн., а всього – 50 371,60грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням,  ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм процесуального права, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову, а саме стягнути з нього на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 668,60грн, а в іншій частині позову відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в анкеті-заяві позичальника від 22 липня 2017 року процентна ставка не зазначена, а тому Банк не мав права нараховувати йому відсотки за користування кредитними коштами, а відтак безпідставно зараховував здійснені ним сплати в рахунок погашення заборгованості по сплаті відсотків. За таких обставин вважає, що Банк має право вимагати від нього виконання обов`язку з повернення фактично отриманої суми, розмір якої з урахуванням здійснених ним сплат становить12 668,60грн.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що відсотки за користування кредитними коштами передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг, з якими був ознайомлений та приєднався відповідач шляхом підписання анкети-заяви позичальника.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2023 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухав суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 22 липня 2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, шляхом підписання анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, екземпляр якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.

До кредитного договору банк додав Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

За умовами укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем кредитного договору від 22 липня 2017 року Банком надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4 000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту платіжну картку, який у подальшому було збільшено до 50 000грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та розмірах встановлених договором.

Згідно наданого Банком розрахунку станом на 04 квітня 2023 року мається заборгованість в розмірі 47 687,60грн., яка складається з: 39 019,08грн. – заборгованості за тілом кредиту; 8 668,52грн. – заборгованість за простроченими відсотками

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як вбачається з матеріалів справи 22 липня 2017 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умова та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Банком на підтвердження наявності не виконаних кредитних зобов`язань надано розрахунок заборгованості за договором та виписки по рахунку.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року №578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені:
касові, банківські документи;
повідомлення банків;
виписки банків;
корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Згідно із бухгалтерським обліком, якість кредиторської заборгованості характеризується показниками, що відбивають своєчасність здійснення розрахунків по зобов`язанням. Приклад цього дає показник частки простроченої кредиторської заборгованості в загальному обсязі. Дані для розрахунку таких показників (саме розрахунку заборгованості) приводяться в розділі «Дебіторська і кредиторська заборгованість» Додатка до бухгалтерського балансу (форма № 5), який складається на підставі первинної бухгалтерської документації в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, у вказаному розділі наводяться дані про рух відповідних показників кредиторської заборгованості.

Аналіз кредиторської заборгованості проводиться на підставі використання фінансової звітності, бухгалтерського балансу і форми № 5. Для того, щоб співвіднести динаміку величини кредиторської заборгованості зі змінами маштабів діяльності установи, при складанні розрахунку заборгованості, використовуються ряд коефіцієнтів оборотності кредиторської заборгованості, як показники фінансових результатів.

Таким чином, розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є похідним від первинної бухгалтерської документації та містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З розрахунку заборгованості та наданої Банком виписки по рахунку вбачається, що відповідач впродовж 2017-2023 років активно користувався кредитною карткою, поступово отримував кредитні кошти готівкою, розплачувався в різних магазинах, поповнював телефонний рахунок, і т.і., та ним систематично вносились кошти на погашення заборгованості. Виписка містить всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції. 

Отже, відповідач своїми діями визнавав наявність кредитних правовідносин з АТ КБ «ПриватБанк».

Дані обставини відповідачем не спростовано, доказів щодо неотримання коштів або їх фактичного повернення останній не надано.

Крім того, із змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач не заперечує факту отримання кредитних коштів за цим кредитним договором.

Враховуючи, що фактично кредитні кошти згідно зазначеного обсягу кредитних зобов`язань відповідачем отримано, що свідчить про погодження відповідачем дій Банку щодо умов кредитування в цій частині, колегія судів вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту, як фактично отриманої суми кредитних коштів.

Також, із змісту позовної заяви вбачається, що Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача окрім заборгованості за тілом кредиту (суму, яку фактично отримав в борг позичальник) в розмірі 39 019,08грн., також відсотки за простроченими відсотками в розмірі 8 668,52грн. Із наданої Банком виписки по рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що частина платежів (погашень), які здійснювалися позивачем в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту списувались Банком на погашення відсотків за користування кредитом та комісії.

Таким чином, з метою встановлення судом розміру заборгованості за поточним тілом кредиту, необхідно встановити обгрунтованість нарахувань позивачем відсотків за користування кредитними коштами.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника 22 липня 2017 року відсоткова ставка за кредитом, а також розмір комісії за користування картою не визначені.

Позивач, обґрунтовуючи своє прав вимоги, в тому числі щодо розміру заборгованості за тілом кредиту, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22 липня 2017 року та виписки по рахунку, посилався на Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22 липня 2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22 червня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22 липня 2017 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, апеляційний зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, яка є релевантною стосовно порядку укладання договору кредиту, зокрема щодо належного стандарту доведення факту узгодження Умов та правил банківських послуг.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватись за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За таких обставин, колегія суддів вважає що нарахування відсотків за користування кредитом, з 22 липня 2017 року по 04 квітня 2023 року суперечить умовам договору.

Колегія суддів вважає, що сплачені відповідачем грошові кошти Банк неправомірно відносив на погашення процентів, в той час як процента ставка та комісія договором не передбачені.

Із виписки по рахунку позивача вбачається загальна сума витрат відповідача за спірний період (з 22 липня 2017 року по 04 квітня 2023 року) становить 547 782,13грн.; відповідачем було погашено заборгованості за кредитним договором на загальну суму 500 094,53грн.; баланс складає 47 687,60грн.

Разом з тим, із вказаної виписки також вбачається, що банком нараховувались відсотки за користування кредитними коштами на загальну суму 38 898,85грн.

Таким чином, колегією судді встановлено, що різниця між фактично витраченими та погашеними відповідачем коштами становить 8 788,75грн. (47 687,60грн. – 38898,85грн.)

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладених обставин справи рішення суду в частині суми стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає зміні.

Частинам 1, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» було сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 2 956,60грн., із розрахунку оскаржуваної частини рішення на суму.

Оскільки апеляційну скаргу було задоволено у повному обсязі, тому судовий збір за подання апеляційної скарги, який підлягає стягненню з Банка на користь відповідача в розмірі 2 956,60грн.

Натомість, судовий збір за подання позовної заяви, який підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно розміру задоволених позовних вимог становитиме 494,66грн.:

(47 687,60грн. заявлені позовні вимоги / 8 788,75грн. задоволені позовні вимоги) = 5,4259 частина задоволених позовних вимог; 2 684грн. / 5,4259 = 494,66грн.

Таким чином з позивача на користь відповідача підлягає стягненню різниця судового збору в розмірі 2 461,94грн. (2 956,60грн. – 494,66грн.).

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , – задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 вересня 2023 року в частині суми стягнення заборгованості за кредитним договором - змінити.

Позов Акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: вул. Грушевського, буд.1-Д, м. Київ, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8 788,75грн.

В іншій частині позову – відмовити.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: вул. Грушевського, буд.1-Д, м. Київ, код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 2 461,94грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                              Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                 О.Ю. Тичкова

                                                О.В. Маміна