ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

23 січня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/4118/23
Головуючий у першій інстанції – Хоменко Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/300/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів:  Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,
із секретарем – Шкарупою Ю.В. 
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору –Чернігівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2023 року (місце ухвалення – м. Чернігів)  у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним,
                                         В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним. В обґрунтування посилалась на те, що у 2021 році позивачка одружилась з відповідачем, проте укладений шлюб був фіктивним, укладеним без наміру створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя. Позивачка зазначає, що бачила відповідача лише двічі: під час реєстрації шлюбу та у липні 2023 року, коли відповідач подавав документи на оформлення дозволу на імміграцію в Україну; та шлюб позивачкою було укладено за грошову винагороду від відповідача для отримання останньому посвідки на тимчасове проживання на території України, а в подальшому для отримання дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне місце проживання. Відповідач обіцяв розлучитись через 2 роки, але на даний час намагається отримати вказані вище документи та легалізація відповідача у такий спосіб була використана ним для безперешкодного перетинання державного кордону України.
У позові позивачка просить визнати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином Азербайжанської Республіки, зареєстрований 28.05.2021 Чернігівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) актовий запис № 16 від 28.05.2021 недійсним з моменту його укладення та скасувати актовий запис про шлюб.
Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.11.2023 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним - задоволено.
Визнано недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 28.05.2019 Чернігівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 16.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 073, 60 грн в рахунок сплаченого судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у сторін не було наміру на створення сім`ї, шлюб був зареєстрований лише з метою отримання відповідачем дозволу на проживання в Україні.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.11.2023, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю.
В обґрунтування незаконності та необґрунтованості судового рішення апелянт посилається на те, що розгляд справи пройшов без участі відповідача, який не зміг скористатись своїм правом на подачу відзиву, чим порушено право сторони на доступ до судочинства
За доводами апеляційної скарги позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, судом не повно з`ясовано обставини справи та надано необ`єктивну оцінку доказам, що маються у справі.
У скарзі апелянт посилається на недоведеність та надуманість позовних вимог, зазначає, що твердження позивачки про те, що вона бачила відповідача лише два рази та про отримання коштів за укладення шлюбу є безглуздими оскільки у останнього багато родичів проживають в Україні і він міг без проблем одружитись не плативши за це кошти.
Зазначає, що після двох років проживання в шлюбі позивачці раптом здалося що її використали, що шлюб фіктивний і що потрібно саме звернутися в Управління Служби безпеки України в Чернігівській області, а не в суд про розлучення.
Суд у порушення норм ст. 40 СК України не встановив, що між сторонами було укладено шлюб, та відповідач не погоджується про те, що брак був фіктивним, він був укладений за взаємним бажанням, при укладанні шлюбу у відповідача однозначно був намір створити сім`ю з ОСОБА_3 , причиною тому було особливе відношення до самої неї та особливе ставлення до України.
У скарзі апелянт наголошує, що позивачка не довела відсутності у відповідача реального наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання відповідач не з`явився, належним чином про час та місце розгляду справи повідомлений (а.с. 99, 100), від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, в обґрунтування якого представник посилався на те, що у відповідача погіршився стан здоров`я, а представник зайнятий у слуханні іншої справи у Господарському суді Київської області, проте у підтвердження вказаних обставин стороною відповідача належних доказів не надано, у зв`язку з чим колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.
Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 між ОСОБА_2 , громадянином Азербайжанської Республіки, та ОСОБА_1 , громадянкою України, 28.05.2021 зареєстровано шлюб (а.с. 5).
Матеріали справи містять письмові пояснення ОСОБА_1 адресовані СБУ, в яких вона пояснила, що зареєструвала фіктивний шлюб з відповідачем по справі за грошову винагороду, оскільки мала фінансові труднощі. Такий шлюб нею було укладено без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, ведення спільного господарства, тощо. Їй стало відомо, що реєстрація фіктивного шлюбу з громадянкою України була потрібна ОСОБА_2 для легалізації його перебування в Україні й отримання на підставі шлюбу посвідки на тимчасове проживання, а у подальшому (через 2 роки) дозволу на імміграцію в Україну, а також посвідки на постійне проживання в нашій державі (а.с. 13).
З матеріалів справи вбачається, що 07.06.2021 та 30.06.2022 відповідач звертався до УДМС України в Чернігівській області з заявами на отримання посвідки на тимчасове проживання, які видано 23.06.2021 та 11.07.2022, обміняв посвідку на тимчасове проживання 23.06.2023 та звернувся за отриманням дозволу на імміграцію 04.07.2023 (а.с. 14-17).
Письмовими поясненнями від 04.10.2023 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (батьки позивачки) встановлено, що орієнтовно у 2022 році вони дізналися, що їх донька – ОСОБА_1 у травні 2021 року, маючи певні фінансові труднощі та за грошову винагороду уклала фіктивний шлюб із громадянином Азербайжанської Республіки – ОСОБА_2 з метою його легалізації на території України, а також оформлення ним документів на право проживання в нашій державі. Після укладення фіктивного шлюбу донька у сімейних відносинах із вказаним іноземцем не перебувала та не перебуває, спільного побуту не вела, а його місце перебування в Україні заявникам не відомо. За адресою реєстрації та проживання доньки ОСОБА_2 вони ніколи не бачили (а.с. 30, 31).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що у сторін не було наміру на створення сім`ї, шлюб був зареєстрований лише з метою отримання відповідачем дозволу на проживання в Україні.
З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до приписів ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.
Фіктивність шлюбу виникає у разі, якщо з переліку обов`язкових ознак шлюбу "випадає" намір створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя (ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України). Тобто обидва з подружжя (за їх взаємною згодою та обізнаністю) або один з подружжя (у той час, коли інший з подружжя націлений на створення сім`ї) має намір на реєстрацію шлюбу, однак без мети створити повноцінну сім`ю в розумінні сімейного законодавства.
Намір створення сім`ї - оціночне поняття і суд на підставі оцінки обставин справи та поданих доказів визначає його наявність чи відсутність. Своєрідними ознаками фіктивного шлюбу можуть бути окремо або у сукупності, зокрема: 1) наявність корисливої мети (реєстрація шлюбу задля чогось) чи майнової вигоди від такого шлюбу; 2) окреме проживання подружжя; 3) відсутність спільно набутого майна; 4) відсутність турботи один про одного та взаємної матеріальної підтримки; 5) невизнання подружніх стосунків перед іншими людьми; 6) небажання народжувати спільних дітей чи їх відсутність; 7) фактичні сімейні стосунки з третіми особами; 8) демонстрування перед третіми особами відсутності фактичних шлюбних відносин і наголошення на фіктивності реєстрації шлюбу.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з СК шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС; позасудовий порядок визнання шлюбу недійсним настає при вчиненні сторонами при укладенні шлюбу таких істотних порушень умов вступу в шлюб, в силу яких він вважається недійсним і без рішення суду (ст. 39 СК), зокрема у разі реєстрації шлюбу з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою; особою, яка до того була визнана недієздатною. У вказаних випадках за заявою заінтересованої сторони орган РАЦС анулює актовий запис про шлюб. При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК). Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Наявність рішення суду про розірвання шлюбу є перешкодою для визнання цього шлюбу недійсним.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що шлюб укладено фіктивно, оскільки вона мала фінансові труднощі та за укладення шлюбу вона отримала грошові кошти, та відповідач мав на меті укладення такого шлюбу для легалізації його перебування та проживання на території України.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що шлюб був укладений за взаємним бажанням, при укладанні шлюбу у відповідача однозначно був намір створити сім`ю з ОСОБА_3 , причиною тому було особливе відношення до самої неї та особливе ставлення до України, та те, що позивачка не довела відсутності у відповідача реального наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя, не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріали справи у підтвердження вказаних доводів не містять жодних належних та допустимих доказів.
Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Апелянт жодним доказом об`єктивно не підтвердив, що у вказаний період сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Як вбачається з матеріалів справи позивачка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).
Місцем реєстрації  відповідача є: АДРЕСА_2 , що підтверджується даними  відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області (а.с. 33).
Будь-яких доказів щодо проживання за однією адресою сторін матеріали справи не містять, як не містить апеляційна скарга і посилання на проживання за однією адресою взагалі.
Не доведені належними і допустимими доказами викладені обставини в апеляційній скарзі на які відповідач посилається, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, як  не містить апеляційна скарга і посилання на наявність таких доказів, таких які б підтверджували проживання без реєстрації, фотосвітлин, спілкування будь-якими засобами зв`язку, інших доказів на підтвердження спільного проживання.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, яким правильно встановлено та доведено, що відповідач та позивач на момент реєстрації шлюбу не мали наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, тому визнав цей шлюб недійсним.
Доводи апеляційної скарги щодо необ`єктивності суду, який на його думку не встановив повно обставини справи, врахував суб`єктивно тільки позицію позивача, спростовуються матеріалами справи. 
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування  рішення суду першої інстанції.
Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування  судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 25.01.2024.
Головуючий                                                Судді: