ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 січня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/6686/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року (головуючий суддя Турлакова Н.В.)
у справі №160/6686/23 
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 по винесенню наказу та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 266 від 22.09.2022 про самовільне залишення позивачем військової частини НОМЕР_1 та виключення його з котлового, грошового та матеріального забезпечення та про увільнення його з займаної посади та переведення у розпорядження командира частини.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач під час несення військової служби 10.09.2022 в зоні бойових дій біля с. Спірного ОСОБА_1 отримав поранення. 20.09.2022 на підставі довідки лікаря медичної роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 отримав звільнення від службових обов`язків на 5 діб та за вказівкою лікаря і з відома командира роти виїхав із зони бойових дій для подальшого лікування. З 26.09.2022 по 13.10.2022 позивач проходив лікування у КП «Новомосковська районна лікарня інтенсивного лікування». Наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 266 від 22.09.2022 сержанта ОСОБА_1 з 21.09.2022 оголошено дезертиром (особою, що самовільно залишила військову частину) та знято з грошового, матеріального та котлового забезпечення. Позивач вважає, що визнаючи його таким, що самовільно залишив військову частину та позбавляючи його всіх видів забезпечення, відповідач порушив положення ч.2 ст.24 Закону № 2232-XII та Порядку №260.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено та не спростовано позивачем, що 21.09.2022 він самовільно, поза встановленим законом порядком, залишив місце служби, доказів на підтвердження законності залишення ним місця служби (відпускний квіток, направлення на лікування тощо) не надано та матеріали справи не містять. За таких обставин, оскільки у відповідача були відсутні відомості щодо наявності законних підстав перебування позивача поза межами військової частини, суд дійшов висновку, що відповідачем станом на 22.09.2022 правомірно та обґрунтовано видано оскаржуваний наказ, яким фактично зафіксована лише самовільне залишення військової частини та яким, позивача не було увільнено з займаної посади або переведено у розпорядження командира частини.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи, не враховано, що не має такого дисциплінарного стягнення, як зняття з усіх видів забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням військової частини.  Оскільки  самовільне залишення частини вказує на наявність в дії особи ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст.172-11 КУпАП або кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України, зазначаючи в оскаржуваному наказі таке формулювання, як «самовільно залишення частини», командир військової частини НОМЕР_1 дає кваліфікацію діям військовослужбовця, що не входить до його компетенції. Крім того, позивач вважає, що постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 13.06.2023 по справі №160/19839/22, яка врахована судом першої інстанції у цій справі, прийнята на підставі завідомо неправдивої інформації, зазначеної в апеляційній скарзі про те, що рапорт ОСОБА_1 не надходив до військової частини НОМЕР_1 з аналогічної військової частини НОМЕР_2 . 
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений судом належним чином. Відповідно до поданого відзиву на апеляційну скаргу відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити рішення суду першої інстанції яка законне та обґрунтоване. Зазначає, шо апеляційна скарга зводиться до непогодження позивачем з висновками та рішенням суду першої інстанції з наведенням відомостей, які не підпадають під  положення ч.1 ст. 317 КАС України. Також на вимогу суду апеляційної інстанції відповідачем подані додаткові документи, а саме: копія рапорту командира 1 стрілецького батальйону від 22.09.2022, витяг з журналу реєстрації рапортів та заяв військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №129 від 10.05.2022 позивача - сержанта ОСОБА_1 , призначеного наказом командиром військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 05.05.2022  № 141 (м. Курахове), призначено на посаду головного сержанта 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС-100915А, який прибув з Новомосковського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області, з 10.05.2022 зараховано до списків особового складу.
10.09.2022 під час несення військової служби в зоні бойових дій біля с. Спірного ОСОБА_1 отримав бойове травмування та з 11.09.2022 по 19.09.2022 перебував на лікуванні у хірургічному відділені в/ч НОМЕР_3 .
20.09.2022 на підставі довідки лікаря медичної роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_2 , позивач отримав звільнення від службових обов`язків на 5 діб.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.09.2022 № 266, сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону, знято з усіх видів забезпечення з 21 вересня 2022 року, а з продовольчого забезпечення з 23 вересня 2022 року, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини. Вилучити зі складу сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.
З 26.09.2022 по 13.10.2022 позивач проходив лікування у Комунальному підприємстві «Новомосковського районна лікарня інтенсивного лікування». Діагноз: «ЗТГК. Перелом ІХ-Х ребер лівобіч. Забій лівої нирки», що підтверджується випискою №7514.
В довідці КП «Новомосковська ЦР ЛІЛ» №114 від 13.10.2022 за результатами проведеного 13.10.2022 медичного огляду ВЛК ОСОБА_1 зазначено, що травма відноситься до легкої. На підставі ст. 81 графи ІІ Розкладу хвороб: потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.09.2022 № 274, сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , як такого, що скоїв дезертирство, з 30 вересня 2022 року.
Згідно Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19.11.2022 № 1801 «Про підсумки службового розслідування стосовно самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_1 , на підставі п. 14 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, сержанта ОСОБА_1 зараховано у розпорядження, як військовослужбовця, що відсутній понад десять діб, до повернення військовослужбовця у частину, знято з усіх видів забезпечення з 21.09.2022.
Вважаючи протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 по винесенню наказу №266 від 22.09.2022 про самовільне залишення позивачем військової частини НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду із позовом у цій справі.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає  Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч.4 ст.2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу (п.4). 
Згідно ч. 2   ст.24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до  частини четвертої  статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено  Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.
Згідно п. 144-1 Положення для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої  статті 24 Закону України  «Про військовий обов`язок і військову службу».
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Згідно п. 144-3 Положення № 1153/2008 звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:
видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;
організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;
надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.
Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Відповідно до п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено  наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018, грошове забезпечення не виплачується: серед іншого, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений  Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.
Згідно зі статтею 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Відповідно до ст.40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі: призначення на посаду і звільнення з неї; присвоєння військового звання; вручення нагороди; відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.
Виходячи з наведених правових норм, за своєю суттю самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни.
При цьому самовільним  залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу  – це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі.
Поважними причинами затримки  військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо чи інші надзвичайні події та обставини, які підтверджені відповідними документами. 
Таким чином, не вважається самовільним залишення військової частини за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування військової частини, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. В будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.
Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити відповідний орган досудового розслідування.
В спірному випадку за змістом оскарженого позивачем наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2022 № 266 позивача знято з усіх видів забезпечення з 21.09.2022, а з продовольчого забезпечення з 23.09.2022 у зв`язку із  самовільним залишенням військової частини. 
Означений наказ прийнятий на підставі рапорту підполковника ОСОБА_3 , командира 1 стрілецького батальйону (вх.№2803/1 від 22.09.2022).
Рапортом від 22.09.2022 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 командир 1 стрілецького батальйону, підполковник ОСОБА_4 повідомив, що 21.09.2022 стало відомо, що ОСОБА_1 , головний сержант 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону, самовільно залишив розташування підрозділу. Цей рапорт зареєстрований в журналі реєстрації рапортів та заяв військової частини НОМЕР_1 22.09.2022 за №2803/1.
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, не заперечує факт залишення ним військової частини, втім вказує, що він виїхав із зони бойових дій для подальшого лікування з відома командира роти (командир 3 стрілецької роти – ОСОБА_5 ), також посилається на довідку лікаря медичної роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022.
Дослідивши наявні  у справі докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що 21.09.2022 позивач самовільно, поза встановленим законом порядком, залишив місце служби, доказів на підтвердження законності залишення позивачем  місця служби (відпускний квіток, направлення на лікування тощо) не надано та матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції надав належну оцінку вказаній вище довідці лікаря медичної роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022, зазначивши, що відповідач отримав звільнення від фізичних навантажень, від несення караульної служби, нарядів. Будь-якого іншого направлення на лікування позивачеві надано не було. Звільнення медичною частиною від виконання службових обов`язків не є дозволом на залишення місця розташування підрозділу.
Також суд першої інстанції правильно встановив відсутність будь-які доказів того, що позивач звертався до відповідача із рапортом, заявою тощо про направлення на лікування або ВЛК. 
Отже, позивачем в установленому порядку не доведені обставини, на які він посилається, щодо повідомлення командира 3 стрілецької роти у будь-який можливий спосіб про залишення позивачем військової частини у зв`язку необхідністю подальшого лікування. Суд, окрім того, враховує, що після отримання лікування в період з 26.09.2022 по 13.10.2022 в Комунальному підприємстві «Новомосковського районна лікарня інтенсивного лікування» позивач так і не з`явився до військової частини.
Наведені вище, встановлені судом, обставини дають підстави для висновку, що станом на дату видання командиром військової частини НОМЕР_1 наказу від 22.09.2022 № 266 у відповідача були відсутні відомості щодо наявності законних підстав перебування позивача поза межами військової частини, тому цим наказом до позивача правомірно застосовані правові наслідки у вигляді зняття позивача з усіх видів забезпечення з 21.09.2022 та з продовольчого забезпечення з 23.09.2022, а не притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, як помилково вважає скаржник. 
Також в контексті правових норм, якими врегульовані спірні правовідносини,  позивач за цим наказом від 22.09.2022 № 266 не вважається таким, що звільнений з займаної посади або переведений у розпорядження командира частини.
Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наказ № 266 від 22.09.2022 прийнятий відповідачем правомірно, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України, підстави для його скасування відсутні.  
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване  рішення про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.  
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.  
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі № 160/6686/23 залишити без змін.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко