ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 березня 2024 року 	м.Дніпро	справа № 160/17442/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року у справі №160/17442/23 (суддя Дєєв М.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-1) від 27.06.2023 № 046150012145 про відмову ОСОБА_1 , у призначенні з 03.04.2023 року пільгової пенсії за Списком №2, відповідно до п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, п.2 ч.2 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 , до пільгового стажу за Списком №2 згідно п.б ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” 5 років 6 місяців 27 днів роботи в Приватному акціонерному товаристві “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” сепараторником технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №2 та фільтрувальником виробничої дільниці збагачення руди рудозбагачу вальної фабрики №2, які складаються з періодів роботи: 1) 3 роки 9 місяців 9 днів за період: з 26.08.1993 по 14.11.1994, з 12.07.1999 по 31.12.2001,2) за 2002 рік - 12 місяців, 3) за 2003 рік - 7 місяців 13 днів, 4) за 2006 рік - 2 місяці 5 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області шляхом взаємного зарахування зарахувати ОСОБА_1 , до пільгового стажу за Списком №2, який становить 5 років 6 місяців 27 днів, до п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, наступні періоди роботи в Приватному акціонерному товаристві “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” за Списком №1, які становлять 4 роки 7 місяців 27 днів: з 15.11.1994 по 14.04.1999 - сепараторником технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №2 управління цехів по виробництву концентрату, з 15.04.1999 по 11.07.1999 - сепараторником технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №2;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з 03.04.2023 року призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за Списком №2, згідно            п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 призначену з 03.04.2023 року пільгову пенсію за Списком №2.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Так, суд:
-визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 27.06.2023 № 046150012145 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , з 03.04.2023 року пільгової пенсії за Списком №2 відповідно до п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, п.2 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 згідно п.б ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” період роботи  в Приватному акціонерному товаристві “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” сепараторником технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №2 та фільтрувальником виробничої дільниці збагачення руди рудозбагачувальної фабрики №2, а саме: з 26.08.1993 року по 10.03.1994 року, з 11.03.1994 року по 14.11.1994 року, з 12.07.1999 року по 17.11.1999 року, з 18.11.1999 року по 03.01.2000 року, з 04.01.2000 року по 07.08.2002 року, з 08.08.2002 року по 15.01.2003 року, з 16.01.2003 року по 31.10.2006 року;
-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Із рішенням суду першої інстанції не погодилися позивач та відповідач-1, ними були подані апеляційні скарги.
Апеляційна скарга відповідача-1 - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.01.2024 року була повернута скаржнику на підставі п.1 ч.4 ст.169, ст. 298 КАС України. 
Позивач в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржене рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в частині зобов`язання судом Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування скарги позивач зазначає, що судом обрано спосіб захисту порушеного права позивача, який не призведе до потрібних результатів та наслідків. Відповідачем реалізовані  дискреційні повноваження шляхом прийняття оскарженого рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу. Вважає, що нею надано достатньо доказів на підтвердження наявного пільгового стажу, а відповідач безпідставно не врахував його у повному обсязі відповідно до даних трудової книжки.
Відповідачі своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу позивача не скористались.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги позивача, матеріали справи, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що 19.06.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №046150012145 від 27.06.2023 року, яке прийнято за принципом екстериторіальності, відмовлено позивачу у призначенні пенсії.  В рішенні, зокрема зазначено:
“Підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є наявність професії (посади) та виробництва у відповідному Списку, а також підтвердження шкідливих умов праці працівника за результатами атестації робочих місць за умовами праці впродовж повного робочого дня, встановленого для даного виробництва. Під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків. Відсутність чи не підтвердження хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах.
Вік заявниці 50 років 2 місяці 17 днів.
Страховий стаж особи з урахуванням кратності становить 30 років 11 місяців 28 днів.
Пільговий стаж особи (за Списком №1) становить 04 роки 7 місяців 27 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
- за доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди.
Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” через відсутність необхідного пільгового стажу.”.
Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, яким частково задоволено позовні вимоги, та вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до ст.2 Закону України “Про пенсійне забезпечення” за цим Законом призначаються трудові пенсії (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років) та соціальні пенсії.
Умови та особливості призначення пенсії за віком окремим категоріям працівників визначені у ст.ст.12-18 вказаного Закону. Вказані норми права передбачають призначення пенсії за віком на загальних підставах; пенсії за віком на пільгових умовах; особливості пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії, пенсії громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи; пенсії за віком інвалідам, учасникам війни, сім`ям загиблих (померлих) військовослужбовців осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських; пенсії за віком багатодітним матерям і матерям інвалідів з дитинства, а також пенсії за віком окремим категоріям громадян.
Відповідно до ч.1 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах  № 383 (далі - Порядок №383), встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.
Суд першої інстанції встановив, що ГУ ПФУ в Рівненській області (відповідач-1), розглядаючи заяву та документи, надані позивачем для призначення пенсії за віком на пільгових умовах взагалі не визначив в своєму рішенні які періоди праці позивача розглядав пенсійний орган, які зарахував до страхового стажу, які виключив із пільгового стажу роботи позивача, який період праці позивача повинен бути підтверджений уточнюючими довідками, зважаючи на наявні записи в трудовій книжці позивача.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно пункту 4.7 вказаного Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Оскільки в рішенні відповідача-1 про відмову в призначенні пенсії позивачу не зазначено висновок пенсійного органу стосовно періоду її пільгового стажу, суд дійшов висновку, що відповідач неповно розглянув надані позивачем документи, не визначився щодо спірних періодів, відтак оскаржене позивачем рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому суд, вважав за необхідне зобов`язати відповідача-2 зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 згідно п.б ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” період її роботи в Приватному акціонерному товаристві “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” сепараторником технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №2 та фільтрувальником виробничої дільниці збагачення руди рудозбагачувальної фабрики №2, а саме: з 26.08.1993 року по 10.03.1994 року, з 11.03.1994 року по 14.11.1994 року, з 12.07.1999 року по 17.11.1999 року, з 18.11.1999 року по 03.01.2000 року, з 04.01.2000 року по 07.08.2002 року, з 08.08.2002 року по 15.01.2003 року, з 16.01.2003 року по 31.10.2006 року.
Щодо вимог позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області шляхом взаємного зарахування зарахувати ОСОБА_1 , до пільгового стажу за Списком №2, який становить 5 років 6 місяців 27 днів, до п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, наступні періоди роботи в Приватному акціонерному товаристві “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” за Списком №1, які становлять 4 роки 7 місяців 27 днів: з 15.11.1994 по 14.04.1999 - сепараторником технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №2 управління цехів по виробництву концентрату, з 15.04.1999 по 11.07.1999 - сепараторником технологічної служби рудозбагачувальної фабрики №2, призначити пільгову пенсію за Списком №2 згідно п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, в задоволенні яких суд першої інстанції відмовив. 
Колегія суддів погоджується в цій частині з висновками суду пешої інстанції, враховуючи наступне.  
Статтею 58 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий та пільговий стаж позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягали.
Вимоги, щодо зобов`язання призначити, нарахувати та виплачувати з 03.04.2023 року пільгову пенсію за Списком №2 ОСОБА_1 , є передчасними, оскільки рішення про призначення пенсії прийнято не було.
В силу абзацу 13 пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, то саме цей орган і має завершити процедуру розгляду заяви про призначення позивачу пенсії за віком.
З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд вірно обрав спосіб захисту порушеного права позивача  шляхом зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача про призначення пільгової пенсії.
Колегія суддів відхиляє доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, щодо неефективності обраного судом способу захисту порушеного права. 
Так, ст. 5 КАС України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Згідно із ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Крім того, статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд обгрунтовано зобов`язав відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язавши зарахувати до пільгового стажу  за Списком №2 спірні періоди роботи позивача в ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,  а в задоволенні решти позовних вимог відмовив. В даному випадку без зарахування УПФУ відповідним рішенням спірних періодів до стажу позивача, з урахуванням висновків суду, є передчасним вирішення питання призначення пенсії та здійснення її розрахунку. 
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення в оскарженій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстав для його скасування не вбачається, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильних висновків суду. Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня                2023 року у справі № 160/17442/23 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак