КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 361/5217/21
провадження № 22-ц/824/8891/2023
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 листопада  2023 року                                                                                            м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М.,
суддів: Рейнарт І. М., Ящук  Т. І.
при секретарі  Усковій Я. А. 
 
розглянувши у відкритому  судовому  засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1   до  ОСОБА_2 про   поділ  спільного  сумісного  майна  подружжя,  за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення  Броварського   міськрайонного  суду  Київської області від  15 березня  2023 року  в складі  судді  Сердинського  В. С. ,
встановив:
 
02.06.2021  ОСОБА_1   звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3  про поділ спільного сумісного майна подружжя.
Посилався на  ті підстави,  що з  14 листопада  2015 року  перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.  В шлюбі  у них народилися донька - ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2020 року шлюб між ним та  відповідачем розірвано.
За час перебування  у шлюбі  сторони   спільно  придбали  майно - однокімнатну  квартиру,  яка розташована  за адресою: АДРЕСА_1 ,  вартістю  600 085  грн,  що  підтверджується договором  купівлі-продажу   майнових прав на  квартиру № 6/3/417  від 20.06.2017 , укладеним між   ТОВ  «Альянс Новобуд» та ОСОБА_3 . За  спільною домовленістю   сторін  власником квартири вказали відповідача  - ОСОБА_3 . 
Квартира  була  передана забудовником  без виконання внутрішніх робіт.
Сторони  спільно   провели ремонтні роботи,   в тому числі  засклили балкон,   придбали меблі. Вартість  квартири станом  на  27.05.2021  складає  1 100 000 грн.
На даний час у вказаній  квартири   він  проживає один. 
Згоди про  добровільний поділ  майна  між  сторонами  не  досягнуто. 
Посилаючись на вказані  обставини,  позивач просив суд визнати за ним право власності на  частину однокімнатної  квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . 
Рішенням  Броварського  міськрайонного  суду Київської області  від 15  березня  2023 року  позов  задоволено. 
Визнано  за  ОСОБА_1    право  власності на  частку квартири, яка розташована   за адресою:  АДРЕСА_1 .
Стягнуто  з ОСОБА_5 на користь   ОСОБА_1   витрати по  сплаті судового     збору  в сумі  7 261 грн  15 коп. 
13.04.2023  ОСОБА_3   подала  апеляційну  скаргу,  в якій просить  скасувати  рішення Броварського  міськрайонного  суду Київської області  від 15  березня  2023 року   та ухвалити нове рішення,  яким відмовити у задоволенні  позову. 
Вважає,  що  рішення  суду  першої  інстанції  винесене  з порушенням  норм матеріального  та процесуального  права.
Зазначила,  що   фактично  сімейні відносини  між сторонами  припинились  з березня  2017 року, про  що  зазначалось нею  в позовній заяві про  розірвання  шлюбу, проти  чого  позивач не  заперечував.  Квартира була  придбана  після  фактичного  припинення  шлюбних  відносин виключно  за кошти  її батька ОСОБА_6 та позичені  їй  особисто. Позивач не заперечував факт отримання  коштів від  її батька, про що вказав  у деклараціях  з 2015 по  2017 роки. 
Позивач не  брав жодної участі  у виборі  квартири,  оформленні  документів,  договорів  не  підписував,  жодних платежів не  вносив,  допомогу  як матеріальну  чи фізичну  в проведенні  ремонтних робіт не  надавав,  пояснюючи це  тим, що  квартира  не  його. 
Судом  не  було  надано  належної оцінки наданим  відповідачем  доказам (  копіям  декларацій та випискам по  банківських рахунках), які підтверджують,  що саме за  кошти,  які надавав  батько  ОСОБА_6   своїй  дочці ОСОБА_3 ,   була  придбана  спірна квартира.  
Судом  також не  було  досліджено   DVDдиск  з записом  співбесіди ОСОБА_1 , наданий  на  письмовий запит  до  ДБР  України.   На даному відео   05.09.2018  під час проходження  співбесіди до  ДБР  України ОСОБА_1   визнає  та підтверджує,  що  джерелом  придбання  спірної квартири  були особисті  кошти  ОСОБА_3 , які в свою  чергу  вона  отримала   в якості подарунку  від  свого  батька  ОСОБА_6 . 
Розглядаючи справу  в порядку  загального  позовного  провадження  суд  не  надав  їй вступного  слова.  Суд спотворив  її пояснення та пояснення  свідка  ОСОБА_6 щодо  фіктивного  шлюбу між нею та позивачем.    Фактично  свідками   було підтверджено,  що з березня  2017 року  шлюбні  стосунки  між  сторонами  припинені, шлюб носив формальний характер.  Показам свідків  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7   та ОСОБА_8   суд оцінки не  дав.  Суд також не  взяв  до  уваги довідки забудовника,  в якій прописано, що до  будівництва були залучені  кошти ОСОБА_3 . 
16.05.2023    ОСОБА_1   надав  відзив на апеляційну  скаргу,  в якому просить  залишити її  без задоволення,  а рішення  суду  першої  інстанції  без змін.  
Зазначив, що  після  народження  доньки    він   орендував  квартиру  в м. Бровари.  В березні - квітні  2017 року  ОСОБА_3    разом з донькою  переїхали в орендовану  квартиру,  де  вони  проживали  однією  сімєю  та одночасно   підшукували квартиру.  Він  приймав участь   в перегляді  квартир в м. Бровари, які були виставлені  на  продаж.  Кошти, які були використані   відповідачем  при купівлі спірної квартири   збиралися  ними спільно   та акумулювалися на  рахунках  відповідача: 
-  27.12.2002  він  перерахував   на  розрахунковий рахунок  ОСОБА_3   кошти в сумі 15 000  грн, з яких  в той  же  день  остання  перерахувала  кошти в сумі 11 994 грн  на  депозитний рахунок  в АТ  КБ  "ПриватБанк" (  згідно  руху коштів  по депозитному рахунку  це  439 дол.  США); 
-28.12.2016   він  перерахував   на  розрахунковий рахунок  ОСОБА_3   кошти в сумі 6 000  грн та 3 000 грн,   а   остання  перерахувала в той же день    кошти в сумі 11 994 грн  на  депозитний рахунок  в АТ  КБ  "ПриватБанк" (  згідно  руху коштів  по депозитному рахунку  це  433 дол. США); 
- 29.12.2016  він  перерахував   на  розрахунковий рахунок  ОСОБА_3   кошти в сумі 980   грн,   а   остання  вказані  кошти   зняла   з рахунку. 
Частину  коштів  в сумі   приблизно  300 000  грн  для  придбання  спірної квартири  була надана  батьком  відповідача  - ОСОБА_6 .
Для придбання  квартири  також  було  використано  його  особисті  кошти  в сумі  4000  доларів  США  та 1 000  Євро, які зберігалися за місцем     проживання  його  матері.
Факт його  участі  в проведенні  ремонтних робіт   в спірній  квартирі   підтверджується  показами свідків. Розрахунки  за будівельні  матеріали  здійснювались  кредитною  карткою, оформленою  на  ім`я ОСОБА_3 ,  а погашення  кредитної заборгованості  здійснювалось  спільними зусиллями,  в переважній  більшості за  рахунок  його   заробітної плати. 
Відповідно   до копії   свідоцтва про  шлюб,    ОСОБА_3   04.11.2023   зареєструвала  шлюб  з ОСОБА_9 .    Прізвище дружини   після   реєстрації шлюбу  -  ОСОБА_10   (а.с. 48 т.3).
В судовому  засіданні відповідач   ОСОБА_2   та її представник -  адвокат  Персентьєва  О. М.  апеляційну  скаргу   підтримали та просили  її  задовольнити. 
Позивач  ОСОБА_1   та його  представник -  адвокат   Семенюк  К. В.   просили відмовити в задоволенні  апеляційної  скарги,  а рішення  суду  першої інстанції  залишити без змін.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає  частковому  задоволенню з таких підстав.
 Судом  встановлено,  що   сторони перебували в зареєстрованому  шлюбі  з 14.11.2015 року до  його  розірвання  рішенням Чернігівського  районного суду Чернігівської  області від 16  липня  2020  року. 
В шлюбі народилася     донька  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Під  час перебування  у шлюбі,  20 червня  2017  року  між  ТОВ  "Компанія  з управління  активами "Сіті Кепітал" (продавець)  та ОСОБА_3 ( покупець)  укладено  договір  купівлі-продажу   деривативу №41248-А,  відповідно до у мов якого   продавець зобов`язується передати   покупцеві дериватив,  а покупець   зобов`язується   прийняти  й оплатити   дериватив -  форвардний контракт, який засвідчує  зобов`язання   продавця   продати  майнові права на  квартиру. Ціна  деривативу становить   255 212,10 грн.
Відповідно до квитанції  АТ  "ОТП Банк" №11АЕ14157F від 21.06.2017,   ОСОБА_3    сплатила   за договором купівлі-продажу   деривативу №41248-А  від 20.06.2017   загальну  суму  255 212 грн 10  коп. (а.с.53 т.1). 
20  червня  2017 року   між  ТОВ  " Альянс Новобуд " (продавець)  та ОСОБА_3 (покупець)  укладено  договір  купівлі-продажу  майнових  прав на  квартиру  АДРЕСА_3 , за  умовами  якого    продавець   зобов`язується передати    у власність  покупця , а покупець  зобов`язується   прийняти  у власність  майнові  права на  квартиру, зазначені  у  розділі  2 цього  договору,  у складі  Об`єкта будівництва  та оплатити  ціну  таких прав  в порядку  та на  умовах,  визначених договором. Ціна  майнових прав  за цим договором  становить  344 873,10  грн. Об`єкт будівництва -   секція № 3 , будинок  з умовним №6 у складі  будівництва багатоквартирних  житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями  по  АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ,  4 черга  будівництва,  за будівельною  адресою:  АДРЕСА_5   майнових прав  за цим договором  становить  344 873,10  грн.
 Відповідно до квитанції  АТ  "ОТП Банк" №11АFСС1586 від 22.06.2017,   ОСОБА_3    сплатила   за договором купівлі-продажу  майнових прав №6/3/417  від 20.06.2017   загальну  суму  344 873 грн 10  коп. (а.с.51 т.1). 
06.09.2017  квартира, розташована  за  адресою:  АДРЕСА_2 , зареєстрована  на праві власності  за   ОСОБА_3   (а.с.  14 т.1).
Ухвалюючи рішення  про задоволення  позову,  суд  першої  інстанції  виходив з того,  що  квартира,  розташована  за  адресою:  АДРЕСА_2 ,  була  придбана   у період шлюбу  сторін,  а тому вона  є  спільною  сумісною  власністю сторін  та підлягає поділу  між ними  в рівних  частках.
 Посилання  відповідача  на те, що  вона отримала  від  свого батька   в якості подарунку  готівкові кошти на  придбання  вищевказаної квартири, тобто  в інтересах  сім`ї, не  спростовують  статусу  спільності  набутого   сторонами   під час шлюбу   майна.
Колегія суддів  не може   повністю  погодитись  з висновком  суду  першої  інстанції з таких  підстав. 
Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
 При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зазначено, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 707/1359/16-ц (провадження № 61-503св20).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
У справі, що переглядається, при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1   посилався  на те, що набута  під  час шлюбу  квартира,   розташована  за  адресою:  АДРЕСА_2 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - його і  відповідача, а тому підлягає поділу у рівних частках. 
Натомість   ОСОБА_2    заперечувала проти визнання цієї квартири спільною сумісною власністю подружжя та наполягала на тому, що спірне житло набуте нею  за рахунок  власних  коштів,  а також  коштів, позичених їй   дружиною  її батька  ОСОБА_6   в сумі  5 000  доларів  США та  коштів, подарованих  їй  батьком  ОСОБА_6    в сумі  300 000  грн, що  свідчить  про те,  що  куплена  нею  квартира  є об`єктом її особистої приватної власності і не підлягає поділу між подружжям.
На підтвердження тієї обставини,  що   грошові  кошти  в сумі  300 000  грн   були отримані   відповідачем   в дар  від  свого  батька ОСОБА_6 ,  останньою  надано   відповідні  докази.   
Так,  в щорічній декларації    ОСОБА_1   за  2017 рік останній  задекларував   подарунок  у грошовій формі  300 000  грн, джерело  доходу  -  ОСОБА_6 (а.с.  79 т.1).   
Відповідно  до  наданого  відео  співбесіди ОСОБА_1 , як кандидата   на  зайняття посад  працівників ДБР,  яка проводилася  05  вересня  2018 року,  ОСОБА_1   з приводу подарунку  в розмірі  300 000  грн  пояснив, що  батько  його  дружини  ОСОБА_6    допоміг  своїй дочці  придбати квартиру  в  м. Бровари.
Вказані  докази в своїй  сукупності є  належними та достатніми  для висновку,  що  спірна  квартира  частково була  придбана  за рахунок  грошових коштів,  що   належали відповідачу особисто. 
З огляду  на  те, що   загальна  вартість   майнових прав на  квартиру  становила  600085,20 грн  ( 344 873,10  грн  +255 212,10  грн), враховуючи розмір   подарованих   відповідачу   грошових  коштів  - 300 000  грн, об`єктом  спільної  сумісної власності подружжя   є 1/2   частка  спірної квартири, а частка   позивача  в праві власності на  вказане  майно -  1/4.
Посилання  відповідача   на  те, що  решту  грошових коштів  також  було   внесено  за  рахунок   її  особистих  коштів, а також   коштів,  отриманих  в борг  від  дружини  свого  батька,  є  недоведеними.  
Так,  на  підтвердження  внесення  особистих коштів  ОСОБА_2   посилалась на те, що  15 червня  2017 року  нею  було закрито два депозитні  рахунки   в АТ  КБ "ПриватБанк" та знято грошові  кошти в сумі 350 доларів  США та 4 600  доларів  США (а. с. 79 т.1). 
Матеріали  справи  не  містять  доказів,  що  саме ці грошові  кошти були внесені  21.06.2017  в рахунок  сплати  деривативу в розмірі    255 212,10 грн, а також  доказів   того,  вказані  кошти  були особистим  майном   відповідача,  набутим  нею  до  шлюбу  або  в період  припинення  шлюбних  відносин з  позивачем.
Покази свідка  ОСОБА_11 про  те,  що  вона   привезла  відповідачу    5 000  доларів  США   для придбання  квартири не є достатнім доказом   на   підтвердження  придбання  відповідачем   спірної квартири  за рахунок  особистих коштів. 
Доводи  відповідача  про  те, що  спірну квартиру  було  придбано   після  фактичного  припинення  шлюбних  відносин  з позивачем в березні  2017 року є  необґрунтованими. 
 Вказана  обставина  не  була  встановлена  судовим рішенням   в справі  про  розірвання  шлюбу,  а   посилання  на  вказану  обставину  в позовній  заяві  про  розірвання  шлюбу  не звільняло відповідача   від обов`язку  надання  доказів  на  підтвердження  вказаної обставини. 
Суд  першої  інстанції не повно з`ясував обставини справи, не дав належну  оцінку   доводам  відповідача   щодо джерел   походження  коштів,  за  яке було  набуте  під  час шлюбу   спірне  нерухоме майно,  та дійшов  помилкового  висновку,  що  презумпція спільного сумісного майна  в розмірі  1/2  частки  відповідачем не спростована.
З огляду на викладене,   рішення  суду  першої інстанції   про  задоволення  позову    підлягає  зміні,  шляхом зменшення розміру  частки, визнаною  за  ОСОБА_1 в праві  власності на  квартиру, яка розташована  за адресою:  АДРЕСА_2 ,  з  1/2 до  1/4 частини. 
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням  зменшення  розміру задоволеної частини позовних вимог, сума судового збору,  стягнута  судом першої  інстанції з  ОСОБА_12 на користь      ОСОБА_1   підлягає  зменшенню  з  7 261 грн  15 коп.  до  3 630 грн 57 коп.   
В решті рішення  суду  першої  інстанції  підлягає  залишенню  без  змін. 
З ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2   підлягають  стягненню  витрати   по  сплаті судового  збору  за  подання  апеляційної скарги  в сумі 4 125 грн. 
З огляду  на  те, що за  подання  апеляційної скарги сума судового  збору  становила  10  891,50 грн.,   при зверненні  до  суду  з апеляційної скаргою  відповідачем  сплачено  8250  грн, недоплата  судового  збору  становила 2 641,50 грн,   з  ОСОБА_1 на  користь  ОСОБА_2   підлягають  стягненню  судові витрати  по  сплаті судового  збору  в сумі   4 125  грн,  а в дохід  держави  - 1 320, 86 грн  ( 2 641,50 грн  :2), а з  ОСОБА_2 в дохід  держави недоплачений  судовий збір  за подання  апеляційної скарги в сумі 1 320,86  грн. 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України  суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення  Броварського   міськрайонного  суду  Київської області від  15 березня  2023 року змінити. 
Зменшити розмір  частки, визнаною  за  ОСОБА_1 в праві  власності на  квартиру, яка розташована  за адресою:   АДРЕСА_2 ,  з  1/2 до  1/4 частини. 
Зменшити суму судового  збору,  що  підлягає   стягненню  з  ОСОБА_2 на  користь  ОСОБА_1 , з  7 261 грн  15 коп.  до  3 630 грн 57 коп.   
В решті рішення  суду  першої  інстанції  залишити без змін. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2   витрати   по  сплаті судового  збору  за  подання  апеляційної скарги  в сумі 4 125 грн. 
Стягнути  з  ОСОБА_2 в дохід  держави  судовий збір  за подання  апеляційної скарги в сумі 1 320,86  грн. 
Стягнути з  ОСОБА_1   в дохід держави   судовий збір  в сумі             1 320, 86  грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до  Верховного  Суду  протягом тридцяти днів  з дня  складення  повного  судового  рішення.
Повне  судове рішення  складено  03.01.2024. 
 
Суддя-доповідач                                                          Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                            І. М. Рейнарт                
 
                                                                                      Т. І. Ящук