П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
19 лютого 2024 року                                                                                              м. Київ
 
Справа №757/1475/15-ц
Провадження № 22-ц/824/5708/2024
 
Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  
судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
            суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
            секретаря: Мандрики О.П.
 
сторони:         позивач           ОСОБА_1 
відповідач      ОСОБА_2 
третя особа    Шоста Київська державна нотаріальна контора
 
розглянувши цивільну справу за апеляційною представника  ОСОБА_2  на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, від 14 грудня 2020 року, про відмову в задоволенні заяви  ОСОБА_2 про перегляд за новоявленими обставинами рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування,-
В С Т А Н О В И В:
 У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2016 року за нововиявленими обставинами.
Заяву обґрунтовував тим, що 21.01.2019 року в ході касаційного перегляду справи №757/1475/15-ц йому стали відкриті істотні у цій справі обставини. Зокрема з отриманого ним на його електронну пошту листа ВС №23/0/218-19 від 21.01.2019 йому стало відомо про:
- підробки документів ОСОБА_3 , які стали підставою для набуття права власності ОСОБА_1 , за рішенням суду від 15.08.2016 року;
- іншу календарну дату початку перебігу позовної давності, ніж була встановлена судом у цій справі, як 18.04.2014 (відмова у державній реєстрації права власності).
Вважає, що, оскільки сумнівною є заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини від 22.10.1998 року, із встановленими експертом додруківками, то ОСОБА_3 не прийняла спадину свого померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка - ОСОБА_4 , і це свідчить про те, що 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 не могла бути збільшена за рахунок спадкового майна її померлого чоловіка, відповідно спадкуватись ОСОБА_1 , як спадкоємцем за правом представлення. Вважає цю обставину істотною, але вона не була встановлена рішеннями суду від 30.12.2013 р. (2-215/11) та у цій справі (757/1475/15) хоча істотно впливає на розподіл часток квартири між спадкоємцями.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року відмовлено в  задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами  рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року у справі № 757/1475/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування.
 Не погоджуючись з постановленою  ухвалою суду, ОСОБА_2 подав  апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити для продовження  розгляду до суду першої інстанції.
Зазначає про те, що відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення, суд посилається на те, що в рамках розгляду справи № 2-215/11 проводилась судово-почеркознавча експертиза; підроблення документів ОСОБА_3 було предметом дослідження у справі № 2-215/11, а тому вказані обставини не є нововиявленими. Натомість, у межах даної справи ним заявлено не про перегляд рішення суду від 30.12.2013 у справі № 2-215/11, і підробка документів є нововиявленою обставиною не для згаданої судом, а саме для даної справи, в рамках якої ніяких експертиз не проводилося. Також, в обґрунтування відмови у задоволенні заяви про перегляд суд покликається на його обізнаність під час розгляду справи № 2-215/11 із обставинами, встановленими висновком головного судового експерта Овечко І.В. від 20.08.2018 №8-4/1336 в рамках кримінального провадження № 12015100060004956. Однак, кримінальне провадження №12015100060004956 зареєстроване 29.07.2015, експертне дослідження проведене 20.08.2018, що має місце значно пізніше календарної дати (18.03.2014) набрання законною силою рішення суду від 30.12.2013 у справі № 2- 215/11.
Водночас, під час розгляду останньої йому нічого не було відомо і не могло бути відомо про підробки виконаних від імені ОСОБА_3 нотаріальних документів. Суд в оскаржуваній ухвалі наводить фрагменти текстів експертизи зі справи № 2-215/11 про достовірність відписаних від імені ОСОБА_3 документів, і саме це (їхня достовірність) йому була відома під час її розгляду, аж допоки 21.01.2019 не було у рамках неініційованого ним кримінального провадження виявлено протилежне.
Про вплив істотності виявлених експертизою у рамках кримінального провадження підробок на визначення обсягу нерухомого майна, яке не могло бути успадкованим позивачем ОСОБА_1 , свідчить те, що підроблена, за твердженням судового експерта Овечко І. В., заява від імені ОСОБА_3 від 16.01.2001 про скасування заповіту від 23.12.1999 на ОСОБА_5 (батька позивача) автоматично свідчить й про підробку самого заповіту від 23.12.1999, бо у межах справи № 2-215/11 на підставі висновку КНДІСЕ від 15.02.2013 р. № 11887/11888/12-32 було встановлено обставину виконання підпису на заяві від 16.01.2001 та заповіті від 23.12.1999 однією особою. Підроблений заповіт є одностороннім правочином, який підлягає визнанню недійсним, згідно положень ст. ст. 203, 215 ЦК (висунута ним, але не задоволена вимога у справі № 2-215/11, оскільки в основу такої відмови покладено висновок що заява ОСОБА_3 від 16.01.2001 не є підробленою). Недійсність останнього заповіту (від 23.12.2001) поновлює чинність попереднього волевиявлення (правовий висновок ВСУ в ухвалі № 6-12202кс05 від 18.10.2006), отже заповіт ОСОБА_3 на його батька ОСОБА_6 від 31.10.1996 автоматично поновив свою чинність, що виключає спадкування за законом ОСОБА_5 (батька позивача ОСОБА_1 ).
Крім того, в оскаржуваній ухвалі суд посилається на те, що заява ОСОБА_3 від 28.10.1998 року жодним чином не впливає на обсяг спадкового майна, не наводячи такому своєму твердженню жодного обґрунтування.
Рішеннями суду як в даній справі, так й у «преюдиційній» справі № 2-215/11 спосіб прийняття спадщини ОСОБА_3 (вступом в управління/володіння спадковим майном, подачею заяви до нотаріальної контори) не встановлювався взагалі, будь які судження з цього приводу в текстах цих рішень відсутні. Якщо заява ОСОБА_3 від 22.10.1998 про прийняття спадщини ОСОБА_4 містить виявлені експертизою підробки, то обсяг спадщини останнього не міг входити до спадкового майна його дружини ОСОБА_3 , що пережила, і бути надалі успадкованим її спадкоємцями, до кола яких нібито за «правом представлення» віднесено судами її онука, позивача ОСОБА_1 в даній справі. Отже, виявлена підробка прямо впливає на обсяг спадкового майна позивача ОСОБА_1 , право власності на яке за ним визнано рішенням суду в даній справі.
В частині доводів «неспроможності» тверджень  про іншу дату початку перебігу позовної давності суд знову посилається на день відмови реєстратора (18.06.2014) у здійсненні державної реєстрації права власності, як початок строку для звернення до суду за захистом порушеного права, позицію постанови ВС від 27.03.2019 в даній справі, тощо. Відповідно ж до правових висновків постанов ВП ВС від 26.11.2019 у справі N2 914/3224/16 (пп. 7.18., 7.20.), ВС від 17.05.2018 у справі № 127/3354/17 початок строку пов`язується з датою порушення права, а не підтвердження такого порушення судом чи реєстратором.
Позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та третя особа Шоста Київська державна нотаріальна контора не з`явилися.
Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.
            Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2  та третю особу Шосту Київську державну нотаріальну конторупро час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.
За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.
Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.
За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.
Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2016 року у справі 757/1475/15-ц  позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2017 року залишено без змін. 
У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2016 року за нововиявленими обставинами.
Заяву обґрунтовував тим, що 21.01.2019 року в ході касаційного перегляду справи №757/1475/15-ц йому стали відкриті істотні у цій справі обставини. Зокрема з отриманого ним на його електронну пошту листа ВС №23/0/218-19 від 21.01.2019 йому стало відомо про:
- підробки документів ОСОБА_3 , які стали підставою для набуття права власності ОСОБА_1 , за рішенням суду від 15.08.2016 року;
- іншу календарну дату початку перебігу позовної давності, ніж була встановлена судом у цій справі, як 18.04.2014 (відмова у державній реєстрації права власності).
Вважає, що, оскільки сумнівною є заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини від 22.10.1998 року, із встановленими експертом додруківками, то ОСОБА_3 не прийняла спадину свого померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка - ОСОБА_4 , і це свідчить про те, що 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 не могла бути збільшена за рахунок спадкового майна її померлого чоловіка, відповідно спадкуватись ОСОБА_1 , як спадкоємцем за правом представлення. Вважає цю обставину істотною, але вона не була встановлена рішеннями суду від 30.12.2013 р. (2-215/11) та у цій справі (757/1475/15) хоча істотно впливає на розподіл часток квартири між спадкоємцями.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року відмовлено в  задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року у справі № 757/1475/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування у зв`язку з нововиявленими обставинами - відмовити, рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року у справі № 757/1475/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування - залишити в силі.
Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами суд першої інстанції виходи з того,  що обставини на які посилається ОСОБА_2 не є нововиявленими та не мають істотного значення, оскільки вже були предметом дослідження, а тому дійшов висновку, що у задоволенні заяви про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами слід відмовити.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. 
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вказані правові норми передбачають, що це мають бути обставини, які є істотними, тобто, такими, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення; вони є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30.03.2012 року, перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.
Задоволення судом заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами всупереч вимогам ЦПК України порушує принцип правової визначеності та право заявника на доступ до правосуддя, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950).
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04) від 19.02.2009 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).
За приписами п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30.03.2012 року, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, необхідно розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.
Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Звертаючись із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, заявник посилається на те, що з отриманого ним на його електронну пошту листа ВС №23/0/218-19 від 21.01.2019 йому стало відомо про:
- підробки документів ОСОБА_3 , які стали підставою для набуття права власності ОСОБА_1 , за рішенням суду від 15.08.2016 року;
- іншу календарну дату початку перебігу позовної давності, ніж була встановлена судом у цій справі, як 18.04.2014 (відмова у державній реєстрації права власності).
  Вважає, що, оскільки сумнівною є заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини від 22.10.1998 року, із встановленими експертом додруківками, то ОСОБА_3 не прийняла спадину свого померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка - ОСОБА_4 , і це свідчить про те, що 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 не могла бути збільшена за рахунок спадкового майна її померлого чоловіка, відповідно спадкуватись ОСОБА_1 , як спадкоємцем за правом представлення. Вважає цю обставину істотною, але вона не була встановлена рішеннями суду від 30.12.2013 р. (2-215/11) та у цій справі (757/1475/15) хоча істотно впливає на розподіл часток квартири між спадкоємцями.
Щодо цих доводів, суд першої інстанції вірно зазначив, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2016 року у справі 757/1475/15-ц ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування. Крім того встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.12.2013 у справі №2-215/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсною заяви про скасування заповіту хоча і встановлені обставини належності 2/3 частин спірної квартири ОСОБА_1 , проте в резолютивній частині цього рішення (2-215/11) це не зазначено. Тому ухвалюючи рішення у справі 757/1475/15 суд з урахуванням встановлених у справі 2-215/11 обставин визнав за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири.
Крім того, в рамках розгляду справи № 2-215/11 проводилась судово-почеркознавча експертиза, згідно висновку якої: «…по першому питанню …підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Підпис» в заяві ОСОБА_3 до Шостої Київської нотаріальної контори від 16.01.2001 - виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. По другому питанню надано відповідь, що друковані тексти: «...спадкоємцем є син - ОСОБА_6 .» та «на автомашину яка вказана в цій спад. Справі я не претендую.» виконані після основного тексту та друкованого тексту «Всі необхідні документи додаються»…».
За таких обставин питання, порушене заявником ОСОБА_2 у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, про підроблення документів ОСОБА_3 було предметом дослідження у справі №2-215/11, а тому вказані обставини не є нововиявленими, в розумінні ч. 1 ст. 423 ЦПК України.
Також предметом дослідження судом у справі 2-215/11 був висновок експерта про обставини підписання ОСОБА_3 заяви від 16.01.2001 року та заповіту від 23.12.1999 року, а також допит експерта в судовому засіданні, з показань та висновку якого видно, що «… підписи від імені ОСОБА_3 , які містяться у рядку «Підпис:» в оригіналах першого та другого примірників заповіту від 23.12.1999, який складено від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_5 , посвідчений Шостою Київською державною нотаріальною конторою за р. № 8-10744; у рядку «Підпис» в оригіналі заяви від 16.01.2001, яка складена від імені ОСОБА_3 , посвідчена Шостою Київською державною нотаріальною конторою за №2-111, виконані однією особою … підписи від імені ОСОБА_3 , які містяться у рядку «Підпис:» в оригіналах першого та другого примірників заповіту від 23.12.1999, який складено від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_5 , посвідчений Шостою Київською державною нотаріальною конторою за р.№8-10744, виконані ОСОБА_3 .».
Також колегія суддів погоджується з висновком суду щодо  заяви ОСОБА_2 в частині сумнівності заяви ОСОБА_3 від 22.10.1998 року, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції,  вказаною заявою спадкоємець померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_3 заявила, про прийняття спадщини. В заяві крім того (згідно висновку №8847 від 23.08.2007 року), містяться дописки, зроблені пізніше ніж основний текст заяви. Втім заява ОСОБА_3 від 28.10.1998 року жодним чином не впливає на обсяг спадкового майна. За таких обставин не може бути предметом перегляду за нововиявленими обставинами.
Також не заслуговують на увагу  і посилання ОСОБА_2 в його заяві про іншу дату, початку перебігу позовної давності, ніж була встановлена судом у справі 757/1475/15-ц як 18.06.2014 року (відмова у державній реєстрації), зокрема те, що про порушення свого права ОСОБА_1 дізнався набагато раніше ніж у 2014 році, а саме у 2007-2010 р.р., відповідно пропустив строк звернення до суду із позовом, оскільки за результатами розгляду справи №2-215/11 ОСОБА_1 звернувся до Шостої Київської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право власності на спадщину, проте отримав відмову. Звернувшись до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, 18.06.2014 року отримав відмову. Таким чином саме з дня відмови реєстратора для заявника почався строк для звернення до суду за захистом порушеного права. Таку думку крім того висловив Верховний Суд у свій постанові від 27.03.2019 року у справі 757/1475/15.
Отже, заявником не доведено, що обставини, на які він посилається, як на підставу для перегляду рішення суду від 15 серпня 2015 року є нововиявленими, оскільки зміст заяви зводиться до переоцінки доказів та непогодженням з винесеним рішенням, а тому такі обставини не можуть бути підставами для перегляду рішення суду.
При цьому, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення. Обставина, яка виникла пізніше, є такою, що не могла бути врахована судом при розгляді справи, тому є підставою для нового звернення до суду.
За таких обставин, суд погоджується з доводами представників відповідача, що заявник фактично ставить питання про переоцінку доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, витребування та долучення доказів, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що вже були встановлені судом.
Пунктом  6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року роз`яснено, що судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК України, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.
Таким чином, зазначені обставини, на які посилається заявник у своїй заяві, не є підставами для перегляду рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами, передбаченими статті 423 ЦПК України, та ці обставини не спростовують факти, встановлені судом на час розгляду справи і покладені в основу судового рішення, та не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається
За таких обставин колегія суддів вважає, що заявником не наведені обставини, які б могли кваліфікуватися як нововиявлені в розумінні положень ЦПК України як підстави для скасування рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року, оскільки обставина, зазначена заявником, не є в розумінні чинного законодавства України нововиявленими.
Доводи апеляційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.
Нових доказів до апеляційної скарги ОСОБА_2 не надано, підстави для переоцінки доказів, які наявні в матеріалах справи, відсутні.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст.ст.259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від  14 грудня 2020 року  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                    А.М. Стрижеус
 
            Судді:                                                                        Л.Д. Поливач
            
                                                                                  О.І. Шкоріна