У Х В А Л А
15 березня 2024 року
м. Київ
справа № 205/4340/23
провадження № 61-2297ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Фаловської І. М.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на спадкове майно,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. та просила: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 28 травня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. спадкоємцю ОСОБА_2 ; визначити частку ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спільній сумісній власності подружжя у розмірі 1/2 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов мотивовано тим, що приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на квартиру АДРЕСА_1 , без урахування частки іншого із подружжя - чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Третя дніпровська державна нотаріальна контора відкрила спадкову справу за заявою спадкоємця ОСОБА_5 про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 
24 січня 2023 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. для внесення змін у свідоцтво про право на спадщину, видане 28 травня 2019 року ОСОБА_2 після смерті його матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та отримала відмову.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при зверненні до суду за захистом своїх порушених прав позивач обрала неправильний склад сторін у справі. Нотаріус є неналежним відповідачем у справах про визнання недійсним свідоцтва на спадщину за законом, а може бути залучений до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2023 року залишено без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки у справах щодо спадкування, визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 02 липня 1983 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , який розірвано 13 грудня 2006 року.
Відповідно до договору обміну квартир, посвідченого 01 грудня 2003 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Н. Д., право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 .
ОСОБА_3 у заяві, справжність підпису на якій засвідчена 05 листопада 2012 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Н. Д., підтвердив, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та надав згоду своїй колишній дружині - ОСОБА_4 на продаж цієї квартири.
24 листопада 2010 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким усе належне майно, усі майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті, заповів ОСОБА_1 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
28 травня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , її сину - ОСОБА_2 , яка складається з квартири АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер.
Третя дніпровська державна нотаріальна контора відкрила спадкову справу за заявою спадкоємця ОСОБА_5 про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 .
24 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом і за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
30 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. із заявою про виправлення помилки у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 28 травня 2019 року ОСОБА_2 .
У листі від 21 лютого 2023 року № 52/01-16 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. надала пояснення, що 04 грудня 2018 року відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , за заявою спадкоємця ОСОБА_2 28 травня 2019 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 . Заяви про прийняття спадщини, про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у спадковій справі відсутні.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2023 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини з батьком - ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будинку АДРЕСА_2 .
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та підстави оскарження 
12 лютого 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2024 року.
Позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2024 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року 
у справі № 183/1617/166, провадження № 14-208цс18 (пункт 70), 
від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, 
провадження № 14-376цс18 (пункт 66), від 07 липня 2020 року 
у справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19 (пункт 27), 
від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17, 
провадження № 14-46цс20 (пункт 33.2).
Позивач зазначила, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно не постановили ухвалу про заміну первісного відповідача належним відповідачем.
ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої та апеляційної інстанцій порушили частину першу статті 303 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України), пункти 1-3, 6 статті 143 ЦПК України.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Предметом позову у справі № 205/4340/23 є визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на спадкове майно.
Позивач вказала відповідачем приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В. В.
Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
За теоретичним визначенням відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, -належного відповідача.
Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
З огляду на зазначене, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Згідно із статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не усіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.
Суди встановили, що ОСОБА_1 не подавала заяву (клопотання) про заміну неналежного відповідача, а самостійно суд немає права замінити первісного відповідача належним відповідачем.
Частиною першою статті 1 Закону «Про нотаріат» визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).
У постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року 
у справі № 307/2464/21 викладено висновок, що «вчиняючи нотаріальні чи реєстраційні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної чи реєстраційної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин».
Позов особи про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно порушує права інших спадкоємців, які прийняли спадщину, а тому належними відповідачами у таких спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а за відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Таким чином, установивши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суди першої та апеляційної інстанцій, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
З таким висновком погоджується і Верховний Суд.
Верховний Суд відхиляє доводи позивача про те, що суд першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року 
у справі № 183/1617/166, провадження № 14-208цс18 (пункт 70), 
від 29 травня 2019 року в справі № 367/2022/15-ц, 
провадження № 14-376цс18 (пункт 66), від 07 липня 2020 року 
у справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19 (пункт 27), 
від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17, 
провадження № 14-46цс20 (пункт 33.2), оскільки висновки, викладені у цих постановах не впливають на висновки, викладені в оскаржуваних судових рішеннях.
Так, у пункті 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/166, провадження 
№ 14-208цс18 та у пункті 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, провадження 
№ 14-376цс18 зазначено, що для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності) поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.
Аналогічний висновок міститься у пункті 27 постанови Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, провадження 
№ 14-448цс19 (пункт 27).
Також Верховний Суд не приймає доводи заявника, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили частину першу статті 303 ЦПК України та пункти 1-3, 6 статті 143 ЦПК України, оскільки стаття 143 ЦПК України стосується підстав і порядку застосування заходів процесуального примусу, а стаття 303 ЦПК України - розгляду судом справ про надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої 
статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно,
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                    В. М. Ігнатенко
                                                                                                А. С. Олійник
                                                                                               І. М. Фаловська