ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2024 року          м.Дніпро         Справа №  904/3713/23

          Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Чус О.В. (доповідач)
суддів: Чередка А.Є., Дарміна М.О.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Воздвиженської Таміли Олександрівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2023 (повний текст рішення складено 15.09.2023, суддя Татарчук В.О.) у справі № 904/3713/23
за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" (м. Дніпро)
до  Фізичної особи-підприємця Воздвиженської Таміли Олександрівни (Дніпропетровська область, м.  Кам`янське)
про  стягнення заборгованості,                 
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Акцент-Банк" звернулось з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Воздвиженської Таміли Олександрівни про стягнення заборгованості в загальному розмірі 232 223,41 грн., з якої: 191952,70 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 21370,71грн загального залишку заборгованості за відсотками, 7900,00грн загального залишку заборгованості за винагородою, 1000,00грн штрафу (фіксована складова), 10000,00грн штрафу (змінна складова). Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору №20.91.0000000695 від 10.12.2021 в частині повного та своєчасного внесення платежів, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2023, у даній справі, позов Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до Фізичної особи-підприємця Воздвиженської Таміли Олександрівни про стягнення заборгованості в загальному розмірі 232223,41 грн., з якої: 191952,70 грн. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 21370,71 грн. загального залишку заборгованості за відсотками, 7900,00 грн. загального залишку заборгованості за винагородою, 1000,00 грн. штрафу (фіксована складова), 10000,00 грн. штрафу (змінна складова) - задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Воздвиженської Таміли Олександрівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" (49074, м. Дніпро, вул.  Батумська, буд. 11, ідентифікаційний код 14360080) 191952,70 грн - загального залишку заборгованості за наданим кредитом, 21370,71грн - загального залишку заборгованості за процентами, 7900,00 грн - загального залишку заборгованості за винагородою та 3318,35 грн - витрат по сплаті судового збору. Відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Воздвиженської Таміли Олександрівни на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" 1000,00 грн штрафу (фіксована складова), 10000,00 грн штрафу (змінна складова).
          Не погодившись з зазначеним рішенням, 05.10.2023 Фізична особа-підприємець Воздвиженська Таміла Олександрівна, звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2023 у справі  № 904/3713/23 та прийняти нове, яким відмовити у позовних вимогах повністю та стягнути суму сплаченого судового збору.
          Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
-          скаржник вважає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи, а задоволення позовних вимог призвело до істотного порушення прав відповідача;
-          судом першої інстанції направлялася ухвала від 17.07.2023 на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 51928, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, просп. Дружби Народів, буд.75, корп.А, кв.29, однак, конверт був повернутий поштою з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що на думку скаржника, вказує на помилковість висновку суду про дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи;
-          відповідач не мешкає за вказаною адресою, а зареєстрована: АДРЕСА_2 , таким чином ФОП Воздвиженська Т.О. не отримувала та взагалі була позбавлена можливості отримати ухвалу суду;
-          апелянтом також не була отримана вимога банку щодо погашення всієї заборгованості за кредитом у розмірі 227  406,20 грн. до 24.04.2023, тому вимоги про дострокове погашення є безпідставними, адже строк погашення не настав;
-          відповідач не заперечує наявність кредитної заборгованості та продовжує її погашати щомісячно згідно з наявним графіком.
Відповідно до протоколу автоматичногорозподілу судової справи між суддямивід 11.10.2023 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Чередко А.Є., Дармін М.О.
          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.10.2023 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/3713/23. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/3713/23.
18.10.2023 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.         
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2023 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Воздвиженської Таміли Олександрівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2023 у справі № 904/3713/23 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору, надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.
23.10.2023 від скаржника до Центрального апеляційного господарського суду надійшло доповнення до апеляційної скарги, яким долучено до апеляційної скарги виписки за кредитними договорами від 10.12.2021, від 18.06.2021 та наголошено на передчасних висновках суду про дійсність вимоги банку про дострокове погашення кредиту та недоведеності належного сповіщення відповідача щодо змін умов кредитного договору.
03.11.2023 від скаржника до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява, якою долучено докази сплати судового збору, згідно з ухвалою суду від 23.10.2023, а саме квитанцію до платіжної інструкції від 01.11.2023.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Воздвиженської Таміли Олександрівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2023 у справі № 904/3713/23; ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
16.11.2023 від позивача до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін.
Відзив обґрунтований наступним:
-          договором передбачена умова для дострокового стягнення - прострочення платежу на 31 день, а не направлення вимоги;
-          договором погоджено, що з 31 дня банк має право змінити умови договору, тому саме банк встановлює інший термін повернення;
-          відповідно до умов договору банк зобов`язаний направити, а не вручити повідомлення про новий термін кредиту (вимогу), що не є досудовою вимогою;
-          банк звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця, а не до фізичної особи, тому визначальним у даному випадку є адреса реєстрації ФОП, на яку й відправлялися всі документи банком.
Розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
З матеріалів справи вбачається, що 10.12.2021 між Акціонерним товариством "Акцент-Банк" (далі - банк, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Воздвиженською Тамілою Олександрівною (далі - позичальник, відповідач) укладено кредитний договір №20.91.0000000695 (далі - договір).
Істотні умови кредитування визначені в розділі А кредитного договору.
Вид кредиту - строковий кредит (пункт А1 договору).
Ліміт цього договору: у розмірі 200000,00грн - на фінансування поточної діяльності (пункт А2 договору).
Відповідно до п. А3 договору, термін повернення кредиту 07.12.2024. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з Графіком платежу (додаток №1 цього договору). Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування. Щомісячний ануїтетний платіж розраховується за формулою: сума щомісячного ануїтетного платежу = сума кредиту за договором* ((1+процентна ставка за місяць) строк кредитування(міс.)*процентна ставка за місяць)/((1+процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс.) -1); сума щомісячного платежу за % = (залишок заборгованості за кредитом*річна процентна ставка/кількість днів поточного року)*кількість днів в місяці, який передує сплаті ануїтетного платежу; сума щомісячного платежу за основним боргом = сума щомісячного погашення кредиту - сума щомісячного платежу за %. Згідно зі статтями 212, 651 Цивільного кодексу України у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених  цим  договором, банк на свій розсуд, починаючи з 31-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити  умови цього договору, встановивши  інший термін повернення  кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення позичальником заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 07 грудня 2024 року.
У пункті А4 договору зазначено рахунок для обслуговування кредиту НОМЕР_2 (в гривнях) отримувач АТ "А-Банк", МФО 307770, код ЄДРПОУ/ код ІПН 2759305188.
За користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20,90% річних (п. А6 договору).
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважається одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів "факт/360"). Якщо ануїтетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно з графіком платежу, то заборгованість за кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день (пункт А.8 договору).    
Позичальник сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79 % від суми зазначеного у пункті А2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати (пункт А10 договору). 
Позичальник сплачує банку винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 0,000001% від суми встановленого у пункт А2 цього договору ліміту. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати. Датою сплати є дата встановлення, а також дата збільшення ліміту по цьому договору. Рахунок для сплати винагороди - UA573077700000029097712694882 (пункт А11 договору). 
Відповідно до пункту 1.1 договору банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно з п. А1 цього договору, з лімітом та на цілі, значені у п. А.2 договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеною у третьому абзаці п. 2.1.2 цього договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни.
Строковий кредит (далі - кредит) надається Банком у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з подальшим перерахуванням за цільовим призначенням.
Термін повернення кредиту зазначений у п. А.3 цього договору. Зазначений термін може бути змінений згідно з пунктами А.12, 2.3.2, 2.4.1 цього договору (пункт 1.2 договору).
Зобов`язання позичальника визначені у пункті 2.2 кредитного договору, зокрема: використовувати кредит на цілі та у порядку, передбаченому пунктом 1.1 цього договору; сплатити проценти за користування кредитом відповідно  до  пунктів  4.1, 4.2, 4.3 цього договору; повернути кредит у терміни, встановлені пунктами 1.2, 2.2.14, 2.3.2 цього  договору; сплатити Банку винагороду відповідно до пунктів 2.3.5, 4.4, 4.5, 4.6, 4.13 цього договору.
Відповідно до умов пункту 2.3.2 кредитного договору, при настанні будь-якої з наступних подій: порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору, у т.ч. у випадку порушення цільового використання кредиту; порушенні господарським/цивільним судом справи про банкрутство позичальника або про визнання недійсними установчих документів позичальника, або про відміну державної реєстрації позичальника; ухваленні (прийнятті) власником або компетентним органом рішення про ліквідацію позичальника; смерті позичальника; порушення кримінальної відповідальності позичальника; встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться у пункті 2.2.10 цього договору, відсутності у Банку вільних грошових коштів, про що Банк письмово повідомляє починальника; наявності судових рішень про стягнення грошових коштів з поточного рахунку позичальника, що набули законної чинності, наявності арешту на поточних рахунках, що належать позичальнику, наявності платіжних вимог про примусове списання та інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальнику кредит не буде повернений своєчасно; неодноразовому (два і більше разів) надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту в порушення порядку, передбаченого п.1.1 цього договору
Банк, на свій розсуд, має право: а) змінити умови цього договору - зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При ньому згідно зі статтями 212, 611, 651 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями, терміни виконання  яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором;
або: б) розірвати цей договір у судовому порядку. При цьому в останній день дії цього договору позичальник зобов`язується  повернути  Банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов`язання за ним договором;
або: в) згідно зі статтю 651 Цивільного кодексу України, статті 188 Господарського кодексу України здійснити одностороннє розірвання договору з відправленням позичальнику повідомлення. У зазначену у повідомленні дату цей договір вважається  розірваним. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний термін його користування, повністю викопати інші зобов`язання за цим договором. Одностороння відмова від цього договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань за ним договором.
Відповідно до п. 5.8 договору у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000,00грн + 5% від суми встановленого у п. А2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
В пункті 6.1 договору сторони передбачили, що цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами.
Цей договір у частині п. 4.4 цього договору набуває чинності з моменту підписання цього договору, в решті частин - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах, зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором (пункт 6.2 договору).
Умовами пункту 6.3 договору визначено, що він може були змінений або розірваний за ініціативою однієї зі сторін у встановленому законом та цим договором порядку.
Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою без зауважень та заперечень до нього.
Сторонами підписано додаток №1 до договору "Графік погашення", відповідно до якого кредит підлягає сплаті щомісячно до 10 числа відповідного місяця включно, починаючи з січня 2022 року та з терміном остаточного повернення не пізніше 07.12.2024.
На виконання умов кредитного договору, 10.12.2022 позивач перерахував на поточний рахунок позичальника грошові кошти у розмірі 200000,00грн, що підтверджується меморіальним ордером №TR.20340811.26386.70198 від 10.12.2022.
21.04.2023 Акціонерне товариство "Акцент-Банк" направило Фізичній особі-підприємцю Воздвиженській Тамілі Олександрівні вимогу щодо необхідності погашення всієї заборгованості за кредитом у розмірі 227406,20грн до 24.04.2023.
Позивач зазначає, що Фізична особа - підприємець Воздвиженська Таміла Олександрівна належним чином умови кредитного договору не виконала. У зв`язку з чим, станом на 27.05.2023 заборгованість відповідача за кредитним договором складала суму в розмірі 232223,41грн, з якої: 191952,70грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 21370,71грн загального залишку заборгованості за процентами, 7900,00грн загального залишку заборгованості за винагородою та 11000,00грн штрафу, що і стало причиною виникнення спору.
Предметом доказування у даній справі є обставини укладання кредитного договору №20.91.0000000695 від 10.12.2021, погоджений кредитний ліміт, строк користування кредитом, графік погашення кредиту, наявність прострочень та підстав для стягнення заборгованості.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції частково погодився із доводами позивача та дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення 191952,70 грн. - загального залишку заборгованості за наданим кредитом, 21370,71 грн. - загального залишку заборгованості за процентами, 7900,00 грн. - загального залишку заборгованості за винагородою та 3318,35 грн - витрат по сплаті судового збору.
Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з наступних підстав.
Відповідно до ст.11 Цивільного Кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України, за якою зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Приписами ст. 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.
Згідно із ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України).
Аналізуючи вищенаведені приписи законодавства, судова колегія наголошує на тому, що у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Водночас, за приписами ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Враховуючи презумпцію правомірності договору, колегія суддів зауважує, що відповідний кредитний договір сторонами не оскаржувався, тому, він є дійсним.
Жодних обставин, які звільняють сторони від виконання своїх обов`язків за договором не існує.
З огляду на матеріали справи вбачається, що між позивачем та відповідачем склалися кредитні правовідносини на підставі укладення між ними кредитного договору № 20.91.0000000695 від 10.12.2021, на виконання яких банком надано відповідачу кредитні кошти у розмірі 200 000,00 грн. із визначенням графіку їх повернення, який вказаний у Додатку № 1 до кредитного договору.
Загальний залишок заборгованості за тілом кредиту становить 191 952,70 грн.
Отже, місцевим господарським судом правильно встановлено, що за відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 191  952,70 грн., з урахуванням сплачених відповідачем сум.
Колегія суддів зауважує, що позивачем, крім стягнення простроченої заборгованості за кредитом (тілом кредиту), також заявлено про стягнення заборгованості за процентами та за винагородою банку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Судова колегія звертається до правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (пункти 80-87), за змістом яких "користування кредитом" - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Проценти відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
При цьому, надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України.
Також, у даній постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що при вирішенні відповідних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування (або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту). Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Аналогічна позиція викладена і у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.07.2023 у справі №916/1575/21.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
За користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20,90% річних (п. А6 договору).
Позичальник сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79 % від суми зазначеного у пункті А2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати (пункт А10 договору). 
Позичальник сплачує банку винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 0,000001% від суми встановленого у пункт А2 цього договору ліміту. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати. Датою сплати є дата встановлення, а також дата збільшення ліміту по цьому договору. Рахунок для сплати винагороди - UA573077700000029097712694882 (пункт А11 договору). 
Пунктами 2.2.2 - 2.2.3 кредитного договору передбачені зобов`язання позичальника сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п.4.1, 4.2, 4.3 цього договору та повернути кредит у терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.2.14, 2.3.2 цього договору.
Пунктом 2.2.5. кредитного договору позичальник зобов`язується сплатити банку винагороду відповідно до п.п. 2.3.5, 4.4, 4.5, 4.6, 4.13 цього договору.
Таким чином, сторони погодили умови кредитного договору №20.91.0000000695 від 10.12.2021, зокрема, щодо сплати винагороди та встановили відповідні зобов`язання з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства.
За прострочення виконання грошових зобов`язань по оплаті кредиту, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за процентами в сумі 21370,71 грн. та 7900,00 грн. заборгованості за винагородою банку.
Перевіривши здійснені позивачем розрахунки заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість і винагородою банку, колегія суддів погоджуючись з висновками суду першої інстанції встановила, що вони є арифметично правильними.
Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача розрахунки заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість і винагородою банку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції процесуальних норм по належному повідомленню відповідача про розгляд справи, виходячи з наступного.
Ухвала суду від 17.07.2023 була направлена на адресу відповідача: 51928, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, просп. Дружби Народів, буд.75, корп.А, кв.29 та повернута до суду першої інстанції з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Як вбачається із матеріалів справи та відповіді №371161 від 19.12.2023 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача  - ФОП Воздвиженської Таміли Олександрівни (ідентифікатор суб`єкту в ЄДР 10891156) є: АДРЕСА_1 .
Згідно із положеннями частини шостої  статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт 3); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).
Системний аналіз  статті 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 99-2, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (зазначена правова позиція є сталою у господарському процесі та викладена у численних постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 17.11.2021 у справі № 908/1724/19 та від 01.03.2023 у справі № 910/18543/21, від 13.06.2023 у справі №911/2735/21).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження  №11-268заі18)).
Апеляційний господарський суд зауважує, що апелянт є фізичною особою-підприємцем, на яку відповідно до ч.1 ст.4, п.5 ч.4 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань"  покладено обов`язок зазначати достовірні дані щодо власного місцезнаходження, які відповідно до  ст.10 зазначеного Закону  вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.  
Отже, вказане дає підстави вважати, що саме на особу, місцезнаходження якої визначено конкретною адресою, покладено обов`язок перевіряти надходження поштової кореспонденції.
Відповідач, зазначеного обов`язку не дотримався, не забезпечив вчасне отримання за адресою свого місцезнаходження кореспонденції, як від позивача вимоги, так і від суду (процесуальних документів), у зв`язку з чим, наведені апелянтом обставини щодо неможливості дізнатися про направлену вимогу банку та ухвалу суду про розгляд справи, мають суб`єктивний характер, а не об`єктивний і непереборний.
Отже, відповідно до наведених приписів ГПК України, ухвала місцевого господарського суду від 17.07.2023 про відкриття провадження у справі №904/3713/23, вважається врученою відповідачу, а останній вважається таким, що належно повідомлений про розгляд справи.
Колегія суддів також зауважує, що вимога позивача щодо погашення всієї заборгованості за кредитом була направлена відповідачу за належною адресою: 51928, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, просп. Дружби Народів, буд.75, корп.А, кв.29, яка співпадає з його місцезнаходженням відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, тому позивач є таким, що виконав пункт А3 кредитного договору щодо направлення позичальнику повідомлення про нову дату повернення кредиту, а самим договором обов`язок вручення такого повідомлення не передбачений.
Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки вони висновків суду не спростовують та не впливають на правильність вирішення спору по суті.
Апеляційний господарський суд не приймає до уваги надані скаржником доповнення до апеляційної скарги, якими відповідач просить долучити виписки за кредитами №20.91.0000000695 від 10.12.2021 та №20.91.0000000378 від 18.06.2021, з огляду на таке.
За приписами ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4  ст. 13 ГПК України).
З огляду на те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, а подане до суду апеляційної інстанції доповнення до апеляційної скарги №б/н від 17.10.2023 не містить обґрунтованого клопотання про поновлення строку для подання додаткових доказів по справі, колегія суддів не вбачає підстав для їх прийняття.
Викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування  рішення  місцевого господарського суду,  оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги, в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2023 у справі №904/3713/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Воздвиженської Т.О. без задоволення.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно з вимогами ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -         
  
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Воздвиженської Таміли Олександрівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2023 у справі № 904/3713/23 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2023 у справі № 904/3713/23 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
                    
Головуючий суддя                                                                                                                                                      О.В. Чус

Суддя                                                                                                                                                                                              А.Є. Чередко               
                      
Суддя                                                                                                                                                                                            М.О. Дармін