ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 січня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/2319/22	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Разюк  Г.П.,
суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.
при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників учасників справи:
від прокуратури - Дичко В.О. службове посвідчення №073432 від 01.03.2023, наказ №1974к від 14.09.2020
від відповідача 1 – Явченко Д.В. розпорядження №226К від 06.03.2023 та №421 від 18.05.2020
/відповідач 2 повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином, але не скористався правом на участь в судовому засіданні /
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.11.2023 про відмову у задоволені заяви про зміну способу та порядку виконання рішення, ухвалену о 14:08:38 суддею Литвиновою В.В. у м. Одесі, повний текст якої складено та підписано 09.11.2023
у справі № 916/2319/22
за позовом Заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави
до відповідачів:
          1. Одеської міської ради;
          2. Товариства з додатковою відповідальністю “Виробниче будівельно-монтажне об`єднання “ОДЕСБУД”
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку та

В С Т А Н О В И В :

Заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави до Одеської міської ради та Товариства з додатковою відповідальністю (далі – ТДВ) "Виробниче будівельно-монтажне об`єднання “Одесбуд” з позовною заявою в якій просив суд:
- визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 06.06.2018 №3439-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3800 га, присвоєння адреси: місто Одеса, вул. Пестеля 35, та надання її в оренду ТДВ "Виробниче будівельно-монтажне об`єднання “Одесбуд”;
- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,3800 га за адресою: м.Одеса вул. Пестеля 35, кадастровий номер 5110137300:08:006:0010, укладений 29.08.2018 між Одеською міською радою та ТДВ "Виробниче будівельно-монтажне об`єднання “Одесбуд”, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №2154;
- зобов`язати ТДВ "Виробниче будівельно-монтажне об`єднання “Одесбуд” повернути територіальній громаді міста Одеси земельну ділянку 0,3800 га за адресою: м.Одеса вул. Пестеля 35, кадастровий номер 5110137300:08:006:0010, у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому товариство одержало її в оренду.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.12.2022, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2023, позовні вимоги задоволено.
29.05.2023 Господарським судом Одеської області видано накази, зокрема наказ про стягнення з Одеської міської ради на користь Одеської обласної прокуратури 3721,50 грн. судового збору.
29.08.2023 до суду першої інстанції надійшла заява Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про зміну способу та порядку виконання рішення у справі, якою він просив суд здійснити стягнення з Одеської міської ради через Виконавчий комітет Одеської міської ради на користь Одеської обласної прокуратури 3721,50 грн. судового збору.
На час надходження відповідної заяви, матеріали справи були відсутні в Господарському суді Одеської області, у зв`язку з оскарженням в касаційному порядку постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2023, а тому суд першої інстанції ухвалою від 30.08.2023 відклав вирішення питання про прийняття заяви до повернення матеріалів справи.
Постановою Верховного Суду від 04.10.2023 постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 14.12.2022 у справі №  916/2319/22 в частині задоволення позовних вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради від 06.06.2018 №  3439-VII і визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 29.08.2018, укладеного між Одеською міською радою та ТДВ “Виробниче будівельно-монтажне об`єднання “Одесбуд”, скасовано та прийнято в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині. В іншій частині постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 залишено без змін, в тому числі і стосовно стягнення судового збору. Матеріали справи повернуто до Господарського суду Одеської області.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.11.2023 за результатами розгляду заяви Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про зміну способу та порядку виконання рішення у справі відмовлено в її задоволенні
Приймаючи відповідну ухвалу, суд першої інстанції встановив, що боржником за наказом Господарського суду Одеської області від 29.05.2023 у справі №916/2319/22 є саме Одеська міська рада, а Виконавчий комітет Одеської міської ради не був та не є стороною у даній справі, а отже вказана юридична особа не може виконувати обов`язки за боржника без існування законних на те підстав. Також судом зазначено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вибуття міської ради із визначених судовим рішенням правовідносин, ані про правонаступництво Виконавчого комітету після міської ради. При цьому на переконання суду першої інстанції, відсутність у Одеської міської ради рахунків, відкритих у органах казначейства для здійснення примусового виконання рішення, не позбавляє можливості виконати рішення суду у добровільному порядку, оскільки саме міська рада є власником грошових коштів, розпорядником яких виступає її виконавчий комітет. Крім того, місцевий господарський суд зазначив про те, що прокурором не доведено вжиття ним встановлених законодавством заходів, спрямованих на виконання судового рішення, зокрема - направлення на адресу боржника вимоги про необхідність вжиття останнім заходів для сплати судового збору за наказом Господарського суду Одеської області від 29.05.2023 у справі № 916/2319/22.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 8.11.2023 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Скаржник зазначає, що оскаржувану ухвалу прийнято з порушенням норм процесуального права, що призвело до необґрунтованої відмови у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення у даній справі.
Апелянт звертає увагу на те, що прокуратурою направлено наказ Господарського суду Одеської області від 29.05.2023 у даній справі для виконання до Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, але листом від 16.06.2023 № 04-15-08/1267 зазначений наказ повернуто без виконання на підставі пп.3 п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, з огляду на те, що боржник - Одеська міська рада в органах Казначейства не має реєстраційних рахунків, що унеможливлює виконання судового рішення, у зв`язку з чим слід змінити спосіб та порядок виконання рішення у справі, а саме стягнути з Одеської міської ради через Виконавчий комітет Одеської міської ради на користь Одеської обласної прокуратури 3721,50 грн. судового збору, оскільки фінансові ресурси закріплено за Виконавчим комітетом Одеської міської ради, який є головним розпорядником коштів місцевого бюджету і саме до його повноважень віднесено його виконання.
Відзиви на апеляційну скаргу не надходили, в судовому засіданні представник Одеської міської ради просила залишити оскаржену ухвалу без змін, як законну та обгрунтовану.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно зі ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів розглянула матеріали оскарження ухвали, доводи апеляційної скарги, заслухала присутніх в судовому засіданні прокурора та представника Одеської міської ради, перевірила законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та дійшла до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, за результатами розгляду позовної заяви Заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави до Одеської міської ради та ТДВ "Виробниче будівельно-монтажне об`єднання “Одесбуд” про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку рішенням Господарського суду від 14.12.2022, що набрало законної сили з 11.05.2023, стягнуто з Одеської міської ради на користь Одеської обласної прокуратури 3721,50  грн. судового збору
29.05.2023 судом першої інстанції видано накази, зокрема про стягнення з Одеської міської ради на користь Одеської обласної прокуратури 3721,50 грн. судового збору.
Листом Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області за вих. № 04-15-08/1267 від 16.06.2023 за результатами розгляду заяви Одеської обласної прокуратури стосовно виконання наказу Господарського суду Одеської області від 29.05.2023 у справі №916/2319/22 про стягнення з Одеської міської ради 3721,5грн судового збору, повідомлено прокуратуру,  що Одеська міська рада не має відкритих реєстраційних рахунків. Рахунки цієї установи, з яких можливо було б здійснити безспірне списання, в Управлінні Казначейства або будь-якому іншому територіальному органі Казначейства відсутні. Підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без виконання передбачені пп.3 п.9 Порядку, відповідно до вимог якого орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачу, в тому числі, у разі коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства.
Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до суду першої інстанції з заявою про зміну способу та порядку виконання рішення у справі, в якій просив суд стягнути з Одеської міської ради через Виконавчий комітет Одеської міської ради на користь Одеської обласної прокуратури 3721,50 грн. судового збору.
Заявник зазначав, що під час виконання рішення в частині стягнення з Одеської міської ради на користь Одеської обласної прокуратури 3721,50 грн. судового збору у даній справі виникли труднощі, пов`язані з тим, що Одеська міська рада не включена до жодної мережі розпорядників і одержувачів коштів місцевого бюджету та в неї відсутні розрахункові рахунки. При цьому, як стверджує заявник, Одеська міська рада рішення суду добровільно також не виконала, а тому наявні підстави для стягнення таких коштів через Виконавчий комітет Одеської міської ради, оскільки фінансові ресурси закріплено саме за ним і він є головним розпорядником коштів місцевого бюджету і саме до його повноважень віднесено виконання цього бюджету.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни способу і порядку виконання рішення, оскільки боржником за відповідним наказом є Одеська міська рада, а Виконавчий комітет Одеської міської ради не був на те є стороною у даній справі, а отже вказана юридична особа не може виконувати обов`язки за боржника без існування законних на те підстав, однак колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
У відповідності до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Частиною 1 ст. 327 ГПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року N 18-рп/2012).
Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).
Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі Фуклев проти України, заява N 71186/01, п. 84).
Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п.1 ст. 6 Конвенції.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом),- встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Отже, під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб. Зокрема, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми виконання (грошової чи майнової), тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.
Зміна способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу виконання рішення, ухвали, постанови, вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом на гарантування виконання рішення (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2015 №11-рп/2012).
Колегія суддів зазначає, що зміна способу виконання рішення, здійснена судом в порядку, визначеному статтею 331 ГПК України, не є прийняттям нового рішення, яке підлягає окремому виконанню, але означає прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб встановлений у рішенні та припинення здійснення тих заходів, які були визначені рішенням та здійснення їх у спосіб, встановлений ухвалою, винесеною відповідно до норм процесуального права. Отже, така ухвала є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання судового рішення та спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду і відповідного судового наказу.
Відповідно до пп. 1 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року №2456-VI, рішення суду про стягнення (арешт) коштів держаного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України виключно для виконання.
Згідно з абз.1 пп. 2 п. 9 та абз. 2 п. 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України /КМУ/ від 03 серпня 2011 року №845, органи казначейства змушені повертати виконавчі документи у разі, якщо боржником зазначено не розпорядника бюджетних коштів.
Статтею 1 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” визначено, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 11 Закону України „Про місцеве самоврядування” виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
У відповідності до ст. 51 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.
Згідно з ч. 2 ст. 64 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, сільські, селищні, міські, районі в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання. При цьому, згідно з пп. 27 п. 1 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: як прийняття рішень щодо передачі коштів з відповідного місцевого бюджету.
Статтею 2 Бюджетного Кодексу України визначено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.
Згідно з ст. 22 Бюджетного Кодексу України Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: 1) за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників; 2) за бюджетними призначеннями, визначеними рішенням про бюджет Автономної Республіки Крим, - уповноважені юридичні особи (бюджетні установи), що забезпечують діяльність Верховної Ради Автономної Республіки Крим та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, а також міністерства та інші органи влади Автономної Республіки Крим в особі їх керівників; 3) за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.
Пунктом 1.1 Положення про Виконавчий комітет Одеської міської ради, визначено, що Виконавчий комітет Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради, який створюється радою на період її повноважень відповідно до Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, Статуту територіальної громади міста Одеси та Регламенту ради.
Як вже зазначалось, з відповіді Головного управління Державної казначейської служби за вих. № 04-15-08/1267 від 16.06.2023 року вбачається, що Одеська міська рада не має відкритих реєстраційних рахунків в органах казначейства.
Відтак, з урахуванням того, що Одеська міська рада, не є розпорядником коштів місцевого бюджету м. Одеси та не має рахунків в органах державного казначейства, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що з метою реального виконання рішення суду у даній справі, стягнення присудженого судового збору у розмірі 3721,5грн. слід здійснювати з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси - Виконавчого комітету Одеської міської ради.
Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 14.05.2020 року у справі № 916/1952/17.
З огляду на наведене, судова колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд безпідставно не задовольнив заяву Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про зміну способу і порядку виконання рішення у порядку ст. 331 ГПК України.
При цьому висновки суду першої інстанції про те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради не є стороною у даній справі, а тому не може виконувати обов`язки за боржника – Одеську міську раду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у відповідності до приписів ч. 2 ст. 64 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання. Враховуючи, що безпосереднім правом розпоряджатися коштами місцевого бюджету наділений Виконавчий комітет Одеської міської ради, а не Одеська міська рада, та те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради створений саме Одеською міською радою, підконтрольний та підзвітний їй, судова колегія вважає цілком обґрунтованим стягнення з Одеської міської ради за рахунок коштів міста Одеси в особі Виконавчого комітету Одеської міської ради відповідних грошових коштів, що не є заміною боржника у даній справі, а лише змінює порядок виконання рішення суду, що набрало законної сили.
Що стосується тверджень суду першої інстанції про те, що Одеська міська рада не позбавлена можливості виконання рішення у добровільному порядку, дійсно це так, однак як свідчать наявні матеріли справи, таких дій вона не вчинила та добровільно рішення суду, як самостійно так й через відповідні виконавчі органи, не виконала.
Враховуючи викладене, апеляційна інстанція вважає помилковими висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 8.11.2023 про відмову у зміні способу та порядку виконання рішення суду у даній справі, оскільки вони суперечать встановленим вище фактичним обставинам, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції скасуванню із задоволенням заяви прокурора.
Згідно до ч. 9 ст.129 ГПК України витрати скаржника зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги колегія суддів покладає на Одеську міську раду.
На підставі ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 ГПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити частково, ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.11.2023 у справі №916/2319/22 про відмову у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду скасувати.
Заяву Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про зміну способу і порядку виконання рішення задовольнити.
Стягнути з Одеської міської ради через Виконавчий комітет Одеської міської ради на користь Одеської обласної прокуратури 3721,50 грн. судового збору, а також витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд ухвали у сумі 2684 грн.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням повних реквізитів сторін.
Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови складено 22.01.2024 о 15.40.

Головуючий суддя                                                            Разюк Г.П.                    
Суддя                                                                                 Колоколов С.І.
          Суддя                                                                                 Савицький Я.Ф.