ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/6093/23                                                Головуючий суддя І інстанції Цендра Н.В.
Апеляційне провадження № 33/818/168/24                                  Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2024 року                                                         м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
захисника        - Науменка В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 листопада 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, радиста в/ч НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування строком на один рік.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.
Постановою встановлено, що 06.10.2023 року о 20-41 год. в Харківській області, м.Лозова, вул.Павлоградська біля буд.80, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням газоаналізатору «Drager ARCE 0174» на місці зупинки та у лікарському закладі відмовився, тобто водій перебував в стані алкогольного сп`яніння..
Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.11.2023 року.
Свої апеляційній вимоги  ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що матеріали цієї справи не містять доказів про те, що він керував транспортним засобом та порушував вимог ПДР України, у нього не було ознак алкогольного сп`яніння, його не було направлено на огляд для проходження огляду на стан сп`яніння в заклад охорони здоров`я в установленому законом порядку, від якого він не відмовлявся.
Крім того, працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан спяніння на місці з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також не залучалися свідки. 

В судове засідання в суд апеляційної інстанції  ОСОБА_2 не з`явився, але 19.01.2024 року був особисто повідомлений телефонограмою про дату та час судового розгляду.
До початку апеляційного розгляду захисник Науменко В.В. також повідомив, що  ОСОБА_3 відомо про дату та час апеляційного розгляду.
Захисник Науменко В.В. також просив провадити апеляційний розгляд за відсутності  ОСОБА_4 . 
Крім того, будь-яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду від   ОСОБА_5 до канцелярії Харківського апеляційного суду не надходило.
При цьому, належить врахувати, що саме  ОСОБА_2 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.11.2023 року.
Суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Статтею 17 Закону України"Провиконання рішеньта застосуванняпрактики Європейськогосуду зправ людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
За таких обставини, враховуючи думку захисника Науменка В.В., суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі  ОСОБА_5 , який був повідомлений про дату та час апеляційного розгляду і будь-яких клопотань про відкладення судового засідання не подавав, з урахуванням наявних відомостей у матеріалах справи та доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доводи захисника Науменка В.В., який підтримав апеляційну скаргу сторони захисту, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, які безпосередньо дослідив під час судового розгляду та дав їм обґрунтовану оцінку в оскаржуваному судовому рішенні, а саме відомостям, що містяться у: 
- протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №288804 від 06.10.2023 року, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 06.10.2023 року о 20-41 год. за адресою: Харківська області, м.Лозова, вул.Павлоградська біля буд.80, транспортним засобом Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння та порушення останнім вимог пункту 2.5 ПДР України, а саме відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с. 3). 
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №288804 від 06.10.2023 року, ОСОБА_1 відмовився від надання будь-яких пояснень (а.с.3);
- відеозапису, долученого до матеріалів справи, з якого вбачається (файл «VID231006-204159F-000000-000000-0004», «VID231006-204159F-000000-000000-0005» «VID231006-204159F-000000-000000-0006.MOV»), що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб Mitsubishi Pajero, під керуванням ОСОБА_1 . Поліцейським роз`яснено водію причини його зупинки. Під час спілкування з працівниками поліції у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (починаючи з 02 хв. 20 сек.), у зв`язку з чим поліцейський запропонував водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. В подальшому  ОСОБА_1 спочатку відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, потім погодився пройти огляд та намагався «домовитися» з працівниками поліції, на що останнього було попереджено про кримінальну відповідальність. 
Крім того, з відеозапису (файл «VID231006-204159F-000000-000000-0006.MOV», починаючи з 02 хв. 08 сек.) також вбачається, що працівники поліції пропонують ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою газоаналізатору «Drager», надавши йому можливість перевірити сертифікат на цей технічний засіб, а також цілісність упаковки трубки до нього. ОСОБА_1 погодився на проходження огляду на місці. 
На відеозаписі (файл «VID231006-204159F-000000-000000-0006», починаючи з 03 хв. 20 сек.) також зафіксовано роз`яснення працівником поліції ОСОБА_1 його процесуальних прав. В подальшому на відеозаписі зафіксовано (починаючи з 04 хв. 30 сек.), що ОСОБА_1 самостійно розпаковую упаковку, в якій містилась трубка для газоаналізатору «Drager», та неодноразові спроби водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці (8 разів). Така поведінка ОСОБА_1 вірно розцінена поліцейським, як відмову водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, у звязку з чим ОСОБА_1 запропоновано пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я, на що останній спочатку погодився.
Разом з цим, з відеозапису (файл «VID231006-204159F-000000-000000-0009», починаючи з 00 хв. 45 сек.) вбачається , що на останню пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного спяніння із застосуванням газоаналізатору «Drager ARCE 0174» на місці зупинки та у лікарському закладі ОСОБА_1 відмовися (а.с.11);
- направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.10.2023 року, з якого вбачається, що у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлені наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту; почервоніння очей. ОСОБА_1 відмовився від направлення до Лозівської міської лікарні для проходження огляду (а.с. 5);
- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини роту; почервоніння очей (а.с.4);
- копії постанови серії БАД №606159 від 06.10.2023 року, згідно якої, ОСОБА_1   визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП (а.с. 8). 
Матеріали справи не містять відомостей про оскарження стороною захисту та скасування постанови серії БАД №606159 від 06.10.2023 року в установленому законом порядку.
Цих відомостей не надано і під час апеляційного розгляду.
Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
При цьому, належить врахувати, що згідно відомостей відеозапису з нагрудної камери поліцейського (а.с. 11) вбачається, що ОСОБА_1 на останню пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я відмовився.
Отже, судом першої інстанції вірно встановлено факт керування ОСОБА_1 06.10.2023 року о 20 годині 41 хвилині автомобілем Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер  НОМЕР_2 ,за адресою: Харківська область, м.Лозова, вул.Павлоградська біля буд.80.
Більш того, впротоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №288804 від 06.10.2023 року  ОСОБА_1 не зазначив будь-яких зауважень щодо дій працівників поліції, в тому числі щодо причин та підстав зупинення його транспортного засобу (а.с.3).
Також належить врахувати, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та його захисник скористалися своїм конституційним та процесуальним правом на подачу заяви до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у порядку, передбаченому КПК України.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою, але ОСОБА_1 та його захисник Науменко В.В. не скористалися процесуальною можливістю і не зверталися зі скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності, в тому числі щодо незаконних дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Також стороною захисту не надано відомостей про, що останні зверталися до суду в порядку КАСУ.
Цих відомостей не надано і суду апеляційної інстанції.
Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалися своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції, в тому числі, під час зупинки транспортного засобу, проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів ОСОБА_1 в цій частині.
Апеляційний суд також зазначає, що чинний КУпАП не містить такого поняття як «недопустимі докази», а тому апеляційна скарга в цій частині також є необґрунтованою та безпідставною.
Будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, ОСОБА_1 та його захисник до початку апеляційного розгляду не подавали.
За таких обставин, з долученого відеозапису, на якому зафіксовані події за участю ОСОБА_1 (а.с.11) об`єктивно вбачається, що працівниками поліції зупинено транспортний засіб під керуванням апелянта, у останнього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest та у медичному закладі, але він відмовився від проходження відповідно огляду на неодноразові пропозиції працівника поліції.
Крім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме те, що він має право пройти огляд на місці її зупинки з використанням алкотестеру Drager або пройти огляд у закладі охорони здоров`я. 
Апеляційний суд також критично оцінює апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги відомості відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, оскільки такі твердження сторони захисту не узгоджуються з положеннями ст.251 КУпАП, згідно якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд також бере до уваги, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 24.05.2019 року (а.с.7), а тому повинен знати вимоги п. 2.5 ПДР України.
Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 умисно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто свідомо проігнорував вимоги ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Позиція ОСОБА_1 , яку він зазначив в апеляційній скарзі, щодо невизнання своєї вини, розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
Слід також врахувати, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 листопада 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 С.К. Шабельніков