ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року 
м. Київ

cправа №  925/733/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Вронська Г.О., Губенко Н.М., 

за участю секретаря судового засідання - Омельчук А.В.,

за участю представників учасників справи:
позивача - Чабан Д.Ф. (адвокат),
відповідача - Чернілевський В.Г. (адвокат)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "Агротрейд Групп"
на рішення Господарського суду Черкаської області 
(суддя Кучеренко О.І.)
від 03.03.2023
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий - Кропивна Л.В., судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.) 
від 27.09.2023
у справі за позовом  ОСОБА_1 
до Приватного підприємства "Агротрейд Групп"
про зобов`язання надати інформацію про діяльність товариства,
Короткий зміст позовних вимог та заперечень сторін
1.          У серпні 2022 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного підприємства "Агротрейд Групп" (далі - Підприємство) про зобов`язання надати інформацію про діяльність Підприємства за період з 2015 до 2022 року та копії документів - з 2003 до 2022 року.
2.          Позов обґрунтований порушенням відповідачем Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та статуту Підприємства, оскільки Підприємство ухиляється від обов`язку надати документи на вимогу його учасника і порушенням корпоративного права позивача, як учасника Підприємства, на отримання інформації про господарську діяльність товариства.
3.          Відповідач заперечив проти позову з таких підстав:
-          чинним законодавством України не врегульовано порядок отримання учасником приватного підприємства інформації про діяльність такого приватного підприємства, копій документів приватного підприємства та відсутнє законодавчо закріплене право учасника такого товариства отримувати відповідну інформацію та документи;
-          отримання учасником товариства інформації про саме товариство можливо на загальних зборах, які скликаються та проводяться у встановленому законом та статутом порядку;
-          приватне підприємство не є товариством з обмеженою чи додатковою відповідальністю, тому Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не може застосовуватись при вирішенні цього спору;
-          Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" набрав чинності 17.06.2018, тому з врахуванням статті 58 Конституції України положення вказаного Закону не можуть застосовуватись до предмету цього спору, що стосується періоду часу до набрання ним чинності;
-          позивач не сплатив частку у статутному капіталі відповідача у розмірі 9 750 000,00 грн. 
Фактичні обставини справи, установлені судами
4.          Загальні збори учасників Підприємства (протокол № 17/09 від 18.09.2015) вирішили вивести ОСОБА_2 зі складу учасників Підприємства з передачею належної йому частки у статутному капіталі у розмірі 9 500 000, 00 грн, що складає 100% статутного капіталу, у рівних частинах ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 50 % статутного капіталу кожному. У зв`язку із торгово-виробничою необхідністю вирішено збільшити розмір статутного капіталу Підприємства до 19 500 000, 00 грн.
5.          Частки у статутному капіталі розподіляються таким чином: ОСОБА_3 - грошовий внесок у національній валюті у розмірі 9 750 000,00 грн, що відповідає 50 % статутного капіталу Підприємства та дорівнює 500 рівним часткам; ОСОБА_1 - грошовий внесок у національній валюті в розмірі 9 750 000,00 грн, що відповідає 50 % статутного капіталу Підприємства та дорівнює 500 рівним часткам (пункт 5.2 статуту).
6.          Всі питання, не врегульовані статутом та іншими внутрішніми документами Підприємства, вирішуються на підставі діючого законодавства України.
7.          Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 22.07.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є учасниками Підприємства та володіють рівними частками у статутному капіталі у розмірі 50 % кожен, що становить 9 750 000, 00 грн. Керівником юридичної особи зазначено ОСОБА_3 .
8.          03.11.2021 позивач звернувся до керівника відповідача з вимогою, у якій посилаючись на положення пункту 5 статті 116 ЦК України вимагав надати копії документів, що стосуються інформації про діяльність Підприємства, у тому числі річних балансів, звітності про діяльність, що надається до податкових органів, органів статистики тощо, протоколів зборів, статуту та корпоративного договору, актів (довідок) про результати перевірок контролюючих органів, господарських договорів, у тому числі придбання та/або оренди земельних ділянок та основних засобів, судових рішень, документів стосовно розподілу дивідендів та інших документів, які стосуються фінансово-економічної діяльності Підприємства і впливають на стан його активів за період з 2003 року по теперішній час.
9.          Звернення вручено представнику відповідача 24.11.2021, проте було залишено відповідачем без відповіді та без задоволення.
10.          04.02.2022 представник позивача - адвокат Романюк Христина Петрівна звернулась до відповідача із адвокатським запитом від 03.02.2022, у якому просила у порядку статей 20 та 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" надати відповідну інформацію та копії документів.
11.          У відповідь на адвокатський запит відповідач надіслав представнику позивача лист №10 від 23.02.2022, у якому зазначив, що запитувані адвокатом документи стосуються безпосередньо господарської діяльності Підприємства, доступу до яких учаснику господарського товариства чинним законодавством не передбачено, а тому можливості надати такі документи на адвокатський запит в його інтересах Підприємство не має права.
12.          30.06.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою від 27.06.2022, у якій просив надати інформацію та копії документів, які пов`язані з господарською діяльністю підприємства.
13.          Заява була вручена представнику відповідача 12.07.2022, проте була залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.
14.          Позивач неодноразово ініціював скликання загальних зборів Підприємства  з можливістю ознайомитись з документами, необхідними для розгляду питань порядку денного, шляхом направлення на адресу відповідача відповідних листів. У листах позивач також пропонував включити до порядку денного загальних зборів питання щодо звіту директора про фінансову діяльність Підприємства, проведення аудиту господарської діяльності Підприємства, визначенням розмірів прибутку та розмірів дивідендів учасників.
15.          У зв`язку із неможливістю позивача отримати запитувану інформацію, яка пов`язана з господарською діяльністю відповідача, позивач звернувся із цим позовом до суду для захисту своїх прав з вимогою витребувати таку інформацію і документи за рішенням суду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
16.          Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.03.2023 позов задоволено частково, зобов`язано Підприємство надати ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії, а саме:
-          протоколів загальних зборів Підприємства, які затверджувалися (підписувалися) за період з 2017 до 2022 років;
-          статутів та корпоративного договору Підприємства, які затверджувалися (підписувалися) за період з 2017 до 2022 років;
-          актів (довідок) про результати перевірок контролюючих органів, які проводилися за період з 2017 до 2022 років;
-          рішення (рішень) загальних зборів учасників Підприємства, яким(ми) визначено порядок, строки та форму внесення додаткових вкладів учасників згаданого підприємства до статутного капіталу       Підприємства з 2017 року;
-          фінансових звітів, у тому числі баланс Підприємства за кожен рік, починаючи з 2017 року до 2022 років;
-          первинних документів на підтвердження наявності на балансі Підприємства основних засобів та оборотних активів станом на 31 грудня кожного року, починаючи з 2017 до 2022 років;
-          поданих Підприємством до уповноважених органів декларацій з податку на прибуток за 2017-2021 років.
Стягнуто з Підприємства на користь позивача 1 085, 44 грн судового збору.
17.          Рішення суду обґрунтовано таким:
-          відповідно до статті 167 ГК України, статей 15, 16, 116 ЦК України, статей 5, 11, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та статуту Підприємства позивач, як його учасник, мав право на отримання документів про діяльність Підприємства;
-          небажання надавати учаснику витребувані ним документи, які містять таку інформацію є створенням господарським товариством штучних перешкод у реалізації учасником своїх корпоративних прав у тому числі на управління товариством;
-          частина вимог не підлягає задоволенню, оскільки заявлені до витребування позивачем документи не відповідають переліку документів, які товариство зобов`язано надати на вимогу учасника визначеному статтею 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю";
-          позивач безпідставно визначив період, за який він просить надати документи фінансової звітності (починаючи з 2015 року), оскільки позивач набув корпоративних прав з моменту набуття ним статусу учасника товариства (з 2017 року), тому витребувані ним документи мають бути надані відповідачем саме з врахуванням цієї обставини.
18.           ОСОБА_1 оскаржив рішення до Північного апеляційного господарського суду, просив скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
19.          Підприємство також оскаржило рішення суду, однак скарга була повернена на підставі частини четвертої статті 174, частини другої статті 260 ГПК України, а за повторно поданою апеляційною скаргою було відмовлено у відкриті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України.
20.          27.09.2023 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою рішення суду першої інстанції змінив частково, виклав пункт 2 резолютивної частини рішення в новій редакції, зобов`язав Підприємство надати фізичній особі ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії:
-          протоколів загальних зборів Підприємства, які затверджувалися (підписувалися) за період з 2015 до 2022 років;
-          статутів та корпоративного договору Підприємства, які затверджувалися (підписувалися) за період з 2015 до 2022 років;
-          актів (довідок) про результати перевірок контролюючих органів, які проводилися за період з 2015 до 2022 років;
-          рішення (рішень) загальних зборів учасників Підприємства, яким(ми) визначено порядок, строки та форму внесення додаткових вкладів учасників згаданого підприємства до статутного капіталу Підприємства з 2015 року;
-          фінансових звітів, у тому числі баланс Підприємства за кожен рік, починаючи з 2015 року до 2022 років;
-          первинних документів на підтвердження наявності на балансі Підприємства основних засобів та оборотних активів станом на 31 грудня кожного року, починаючи з 2015 до 2022 років;
-          поданих Підприємством до уповноважених органів декларацій з податку на прибуток за 2015 - 2021 роки.
В іншій частині рішення залишив без змін та стягнув з Підприємства на користь позивача 3 721, 50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
21.          Постанова суду обґрунтована таким:
-          висновок суду першої інстанції щодо правомірності вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Підприємства надати учаснику запитувані документи є правильним, оскільки останній є учасником Підприємства (його частка становить 50 % статутного капіталу підприємства), який реалізував своє корпоративне право шляхом звернення до відповідача з вимогою витребування відповідних документів, які Підприємство не надало на його вимогу. Ураховано висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 922/1859/19, від 28.04.2021 у справі №908/522/20;
-          висновок суду першої інстанції з приводу того, що учасник не може вимагати від товариства інформацію про його господарську діяльність за період, що передував вступу до товариства і набуття ним корпоративних прав є помилковим, оскільки Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та ЦК України таких обмежень не містить, тому рішення суду в частині визначення періоду документів суперечить закону та підлягає зміні шляхом зобов`язання відповідача надати документи за період з 2015 по 2022 роки, оскільки зазначений період міститься у заяві позивача від 27.06.2022 про надання Підприємством документів;
-          суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позову про витребування частини документів та інформації, оскільки заявлені документи не відповідають вичерпному переліку документів визначених статтею 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", а статутом Підприємства взагалі не передбачено надання його учасникам інформації або документів в інший спосіб ніж шляхом проведення ревізії фінансової діяльності (п. 11.4 статуту) або звіту директора Підприємства перед зборами учасників (п. 8.13 статуту).
Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу. Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження 
22.          28.09.2023 відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
23.          Підставами касаційного оскарження судових рішень скаржник визначає випадки, передбачені пунктами 1, 2, 3 та 4 частини другої статті 287 цього Кодексу.
24.          Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що за всіма визначальними ознаками приватне підприємство є товариством з обмеженою відповідальністю і застосуванню підлягають законодавчі норми, що стосуються товариства з обмеженою відповідальністю на час розгляду спору.
25.          В обґрунтування скаржник зазначає, що суди:
-          неправильно застосували норми статті 116 ЦК України, статей 5, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", які не підлягають застосуванню (в тому числі за аналогією) при врегулюванні спірних правовідносин, і відсутній висновок Верховного Суду щодо наявності в учасника приватного підприємства права на отримання інформації та документів у порядку статті 43 зазначеного Закону (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України). Діяльність приватного підприємства регулюється статтями 62 - 72, 113 ГК України, як учасник приватно підприємства, відповідно до статуту може реалізувати власні повноваження у порядку розділу 8 Управління підприємством;
-          не застосували статтю 8 ЦК України і не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №909/337/19, від 08.06.2022 у справі №2-591/11 та Верховного Суду від 04.02.2021 у справі № 910/4474/20 щодо застосування до спірних правовідносин аналогії закону (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України).
26.          В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, Підприємство зазначає, що є необхідність відступити від висновків, викладених у постановах:
-          Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 916/2813/18, що норми Закону України "Про господарські товариства", Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" застосовуються безпосередньо до діяльності приватних підприємств та вирішити можливість застосування аналогії закону до спірних правовідносин з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.03.2018 у справі № 907/167/17, що приватне підприємство є окремою організаційно-правовою формою;
-          Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 916/2813/18, від 11.06.2019 у справі № 917/1338/18, Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 917/1887/17, від 31.10.2018 у справі № 905/2639/17, що характеристика юридичної особи як приватного підприємства - це характеристика того, на підставі якої власності його створено і за всіма характеристиками приватне підприємство є господарським товариством. 
27.          Також скаржник зазначає, що наявні підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції, у зв`язку з порушенням норм процесуального права, відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки суд апеляційної інстанції порушив норми статті 39 ГПК України. Суд розглянув апеляційну скаргу в умовах обґрунтованих підстав для відводу та обов`язку суду заявити самовідвід (пункт 2 частини першої статті 310 ГПК України), а також в порушення норм статей 256, 260, 261 ГПК України відкрив апеляційне провадження за відсутності на те підстав (неправильно визначив строки апеляційного оскарження рішення суду та не вирішував питання про поновлення строку на апеляційне оскарження).
28.          12.12.2023 до Верховного Суду від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому сторона заперечує проти вимог касаційної скарги.
29.          Відзив на касаційну скаргу обґрунтовано таким:
-          апеляційний перегляд рішення Господарського суду Черкаської області від 03.03.2023 в частині, що стосується задоволення позовних вимог не здійснювався, а відповідно і правомірність чи неправомірність рішення суду першої інстанції у цій частині не була предметом апеляційного розгляду суду апеляційної інстанції. Рішення в частині, в якій воно не переглядалося судом апеляційної інстанції, не може бути предметом касаційного оскарження і касаційне провадження у відповідній частині має бути закрито (подібна позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 908/1533/18, від 08.08.2019 у справі № 910/17153/15);
-          внаслідок безпідставного невиконання відповідачем свого обов`язку з надання учаснику Підприємства інформації та копій документів про діяльність Підприємства у порядку, встановленому, зокрема, ГК України та Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" було порушене, як право учасника Підприємства на доступ до інформації та документів про діяльність Підприємства, так і його корпоративні права;
-          суди, з врахуванням висновку, наведеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 916/2813/18, застосували до спірних правовідносин Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та Закон "Про господарські товариства" не за аналогією, а тому, що саме ці законодавчі акти врегульовували правовідносини з управління, організації та діяльності приватного підприємства як підприємницького (господарського) товариства;
-          доводи щодо необґрунтованого відхилення відводів скаржника є безпідставними, оскільки сторона фактично намагалася у протиправний (непроцесуальний) спосіб переглянути попередні висновки судів апеляційної та касаційної інстанцій про відсутність підстав для прийняття до розгляду апеляційної скарги Підприємства у цій справі.
30.          18.12.2023 від скаржника надійшло клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду мотивоване необхідністю відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 29.06.2021 у справі №916/2813/18.
31.          Згідно з частиною четвертою статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
32.          Задля гарантування юридичної визначеності Велика Палата Верховного Суду має відступати від попередніх висновків Верховного Суду лише за наявності для цього належної підстави. Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 (пункти 43 - 45), від 15.05.2019 у справі № 227/1506/18 (пункт 54), від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц (пункт 23), від 09.02.2021 у справі № 381/622/17 (пункт 41), від 08.06.2022 у справі № 362/643/21 (пункт 62), від 04.07.2023 у справі № 373/626/17 (пункт 53)).
33.          Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.06.2021 у справі №916/2813/18 виснувала щодо системи ознак та характеристик для визначення організаційно-правової форми приватного підприємства:
-          приватне підприємство - це не окрема організаційно-правова форма юридичної особи, а класифікуюча ознака юридичних осіб залежно від форми власності (пункт 8.16 постанови);
-          за ознакою наявності чи відсутності учасників юридичні особи поділяються на товариства та установи, у зв`язку із чим приватне підприємство є товариством, оскільки воно має хоча б одного учасника (пункт 8.17 постанови);
-          якщо приватне підприємство створене для ведення підприємницької діяльності й розподілу прибутку між учасниками (засновниками), то таке приватне підприємство є підприємницьким товариством (пункт 8.18 постанови);
-          встановлення виду підприємницького товариства, до якого належить приватне підприємство, а саме, що приватне підприємство є господарським товариством або кооперативом, у кожному конкретному випадку зумовлюватиме застосування до спірних правовідносин відповідного законодавства, зокрема: законів України "Про господарські товариства", "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", "Про кооперацію", "Про сільськогосподарську кооперацію" (пункт 8.19 постанови).
34.          Тобто Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок, що приватне підприємство - це класифікуюча ознака юридичних осіб залежно від форми власності, а не окрема організаційно-правова форма юридичної особи. У разі, коли підприємство створене для ведення підприємницької діяльності, то воно є підприємницьким товариством і в залежності від виду (господарське товариство чи кооператив) здійснюється застосування відповідного законодавства. Визначення виду підприємницького товариства залежить від конкретних обставин (мета діяльності, визначення розміру часток та права голосу).
35.          Посилання скаржника, що вказані висновки зроблені без урахування норм Закону України "Про підприємства в Україні" (01.01.2004 втратив чинність) відхиляються судом з огляду на те, що норми вказаного Закону втратили чинність на момент виникнення спірних правовідносин, як у справі №916/2813/18, так і у справі, що переглядається.
36.          Велика Палата Верховного Суду послідовно та вже неодноразово висловлювала правові позиції щодо організаційно-правової форми приватного підприємства. Судова практика є сталою, висновки є чіткими, зрозумілими і сприяють однозначному застосуванню норм права у подібних правовідносинах.
37.          Верховний Суд у складі суддів судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у постанові від 11.12.2023 у справі № 925/200/22, розглядаючи спір між тими ж сторонами і вирішуючи, зокрема, питання щодо відступу від висновку Велика Палата Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.06.2021 у справі №916/2813/18, зазначив про відсутність таких підстав.
38.          Скаржник, звертаючись з клопотанням про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, не навів інших (нових) підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах та вмотивовано не обґрунтував таку необхідність, а тому клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не підлягає задоволенню.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство
39.          Верховний Суд, здійснивши розгляд касаційної скарги, перевіривши дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, дійшов висновку, що касаційна скарга Підприємства підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
40.          Суд апеляційної інстанції ухвалою від 23.05.2023 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції від 03.03.2023 (повний текст складено 17.03.2023).
41.          Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що ОСОБА_1 , одночасно зі зверненням з апеляційною скаргою, заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В ухвалі суду апеляційної інстанції про відкриття провадження зазначено, що клопотання про поновлення строку мотивоване тим, що "повний текст оскаржуваного рішення було складено 17.03.2023".
42.          Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження не пропущено, оскільки повний текст оскаржуваного рішення було складено 17.03.2023, а тому останнім днем для подання апеляційної скарги було 20.05.2023. Апеляційна скарга заявником була подана до Північного апеляційного господарського 03.05.2023.
43.          При цьому в апеляційній скарзі ОСОБА_1 мотивував своє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження тим, що не отримував копію рішення суду першої інстанції та послався на частину другу статті 256 ГПК України (право на поновлення строку протягом двадцяти днів з дня вручення заявнику повного рішення суду, якщо копію рішення суду не було вручено у день складання повного тексту).
44.          Крім того, рішення Господарського суду Черкаської області від 03.03.2023 у цій справі оскаржило Підприємство.
45.          Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 09.05.2023 залишив апеляційну скаргу Підприємства без руху, у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору. Встановив Підприємству строк для усунення вказаного недоліку протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду.
46.          10.05.2023 Підприємство отримало ухвалу суду апеляційної інстанції від 09.05.2023 про залишення скарги без руху, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.
47.          23.05.2023 Підприємство звернулося до суду апеляційної інстанції із заявою про усунення недоліків, до якої долучило докази сплати судового збору. У заяві Підприємство зазначило, що не отримувало копії ухвали суду апеляційної інстанції від 09.05.2023, а оприлюднено її було 16.05.2023.
48.          Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 29.05.2023 повернув апеляційну скаргу Підприємства на підставі частини четвертої статті 174 та частини другої статті 260 ГПК України, оскільки заяву про усунення недоліків було подано з пропуском встановленого судом строку (строк сплив 22.05.2023, оскільки ухвала вважається врученою 11.05.2023, а 21.05.2023 припало на вихідний день).
49.          Підприємство повторно звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просило, зокрема, поновити строк на апеляційне оскарження. Підприємство вказувало, що вчасно звернулося з апеляційною скаргою вперше, однак через те, що копії ухвал направлялись у різний спосіб (засобами поштового зв`язку і через "електронний кабінет") не можливо було передбачати в який спосіб буде надіслано копію ухвали. Ухвала суду від 09.05.2023 безпосередньо йому не направлялася, тому усунення недоліків 23.05.2023 було здійснено в десятиденний строк з моменту оприлюднення ухвали 16.05.2023. Також підприємство зазначало, що невідкладно звернулося вдруге з апеляційною скаргою (22.06.2023) після отримання ухвали Верховного Суду від 16.06.2023 щодо оскарження ухвали суду апеляційної інстанції від 29.05.2023.
50.          Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 07.07.2023 визнав неповажними вказані Підприємством причини пропуску строку, залишив апеляційну скаргу без руху та надав заявнику час для наведення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження. Суд вказав, що не усунення недоліків первинної апеляційної скарги у строк, визначений судом, і подання нової апеляційної скарги після повернення первинної, не звільняє апелянта від обов`язку дотримання строків, визначених статтею 256 ГПК України. Ризики настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням процесуальних дій несе сторона.
51.          28.07.2023 Північний апеляційний господарський суд відмовив Підприємству у відкритті апеляційного провадження, обґрунтовуючи тим, що заявник не навів наявність об`єктивних, а не суб`єктивних обставин, які перешкодили йому у своєчасному поданні апеляційної скарги у визначений законом строк.
52.          22.06.2023 Підприємство звернулось до Північного апеляційного господарського суду із заявою про відвід суддів, яке мотивовано тим, що: (І) інтереси позивач представляє адвокат Адвокатське об`єднання "Новіков та партнери", на сайті якого міститься інформація, що ОСОБА_4 є старшим партнером об`єднання і до 03.11.2019 був кінцевим бенефіціарним власником об`єднання, а до 30.11.2015 ОСОБА_4 був суддею Київського апеляційного господарського суду і працював разом із суддям, які входять до складу суду, що розглядає справу; (ІІ) відкрив апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_5 , інтереси якого представляє Адвокатське об`єднання "Новіков і партнери", не правильно визначивши строк на апеляційне оскарження, не вирішивши питання про поновлення такого строку. За однакових обставин Підприємству було відмовлено в поновлені строку для усунення недоліків, а до ОСОБА_1 було поблажливо застосовано норми процесуального права за рахунок порушення статей 260, 261 ГПК України. Наведене вказує на упереджене ставлення суду до Підприємства і схильне до представника ОСОБА_1 .
53.          Північний апеляційний господарський суд (у складі головуючої - Кропивної Л.В., суддів - Руденко М.А., Пономаренка Є.Ю.) ухвалою від 26.06.2023 заяву Підприємства про відвід визнано необґрунтованою та згідно з положеннями частини третьої статті 39 ГПК України передано на вирішення судді, який не входить до складу суду, який розглядає справу.
54.          Ухвала суду від 26.06.2023 обґрунтована тим, що доводи Підприємства зводяться до незгоди з ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.05.2023 про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 і є незгодою заявника з процесуальними діями суду, що не може бути підставою для відводу в силу частини четвертої статті 35 ГПК України, тому не свідчать про наявність обґрунтованих сумнівів у неупередженості або об`єктивності колегії суддів.
55.          Північний апеляційний господарський суд ( у складі головуючої - Козир Т.П., суддів Коробенка Г.П., Кравчука Г.А.) ухвалою від 29.06.2023 відмовив Підприємству у задоволенні заяви про відвід з таких підстав:
-          те, що суддя у відставці є керуючим партнером Адвокатського об`єднання не є достатньою, самостійною і об`єктивною обставиною, яка у розумінні статті 35 ГПК України може зумовлювати процесуальний наслідок у вигляді відводу судді; не є беззаперечною і очевидною умовою для застосування такого інституту у справі, що розглядається, оскільки кожен суддя має об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснювати правосуддя, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону; суддя у відставці ОСОБА_4 , як колишній старший партнер Адвокатського об`єднання "Новіков та партнери", не може мати жодного впливу на розгляд даної справи суддями Північного апеляційного господарського суду, а наявності доказів на підтвердження цих обставин з матеріалів заяви і справи, у межах якої вона подана, не вбачається, судом таких обставин не встановлено;
-          щодо повернення апеляційної скарги відповідача та відкриття апеляційного провадження за скаргою позивача, то згідно з положеннями частини четвертої статті 35 ГПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, а також, рішенням або окремою думкою судді в інших справах, не може бути підставою для відводу.
56.          25.07.2023 Підприємство подало ще одну заяву про відвід з аналогічними підставами відводу, наведеними у попередній заяві.
57.          Північний апеляційний господарський суд (у складі головуючої - Кропивної Л.В., суддів - Руденко М.А., Пономаренка Є.Ю.) ухвалою від 24.07.2023 відмовив Підприємству у задоволенні заяви про відвід з тих же підстав, що були наведені у попередніх ухвалах про визнання заяв необґрунтованими.
58.          Підстави для відводу (самовідводу) судді передбачені статтею 35 ГПК України, згідно з пунктом 5 частини першої якої суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
59.          Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
60.          Конвенційні норми-принципи зобов`язують суд у межах своїх повноважень бути безстороннім, не мати жодної упередженості або упереджень, суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами.
61.          Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення ЄСПЛ у справі "Хаушильд проти Данії").
62.          За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі "Білуха проти України").
63.          Щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі (пункт 64 постанови Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 903/88/20, пункт 21.15 постанови Верховного Суду від 21.06.20222 у справі № 910/8115/19 (910/18547/20) та ін.).
64.          У контексті об`єктивного критерію, крім поведінки судді, слід визначити, чи існують переконливі факти, які можуть викликати сумніви щодо його безсторонності. Це означає, що вирішуючи, чи є у відповідній справі обґрунтована причина побоюватися, що конкретний суддя або орган, який засідає в якості суду, є небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, проте не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати таке побоювання об`єктивно обґрунтованим (див. рішення у справі "Моріс проти Франції" [ВП] (Morice v. France) [GC], заява № 29369/10, пункт 76, ЄСПЛ 2015). Об`єктивний критерій, головним чином, стосується ієрархічних або інших зав`язків між суддею та іншими учасниками провадження. У зв`язку з цим навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя має не лише здійснюватися, але й має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. там само, пункти 77 і 78).
65.          Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді може викликати не тільки об`єктивні сумніви щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), але також може бути пов`язана з питанням особистих переконань суддів (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру" [ВП] (Kyprianou v. Cyprus) [GC], заява № 73797/01, пункт 119, ЄСПЛ 2005-XIII). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову важливу гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), від 10.06.1996, пункт 32).
66.          Суд апеляційної інстанції відкрив апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 , не розглянувши клопотання заявника про поновлення строку на оскарження, мотивуючи це тим, що заявник не пропустив строк на апеляційне оскарження.
67.          Водночас повне рішення Господарського суду Черкаської області від 03.03.2023 у цій справі було складено 17.03.2023. Відповідно, останнім днем на апеляційне оскарження згідно з частиною першою статті 256 ГПК України було 06.04.2023.
68.          Отже, ОСОБА_1 , звернувшись з апеляційною скаргою 03.05.2023, пропустив строк на апеляційне оскарження на двадцять сім днів, а тому висновок суду апеляційної інстанції, що заявник не пропустив строк на апеляційне оскарження є помилковим.
69.           ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, однак, суд апеляційної інстанції через помилковий висновок щодо не пропущення строку на апеляційне оскарження, не розглянув його і не навів мотивів щодо поважності або неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
70.          Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
71.          У кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу (постанова Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 910/16213/16).
72.          Суд має наводити у судовому рішенні мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, з яких суд дійшов тих чи інших висновків (пункт 3 частини першої статті 234, пункт 3 частини першої статті 282 ГПК України).
73.          Вмотивованість судового рішення є свідченням того, що: доводи та міркування сторін (учасників) судового процесу були належним чином оцінені та враховані або відхилені судом на підставі конкретно визначених мотивів; усім зібраним у справі доказам (зібраним судом або поданим учасникам справи) було надано належну правову оцінку; надано обґрунтування прийняття (врахування) та відхилення кожного доказу; наведені норми права, якими урегульовані спірні правовідносини, з наданням обґрунтування того, чому ті чи інші правові норми мають бути застосовані у конкретній спірній ситуації (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 11-164сап21).
74.          Вмотивованого відхилення вказаного обґрунтованого аргументу Підприємства щодо відкриття апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_1 (яка подана з пропуском строку) і повернення скарги Підприємства суд апеляційної інстанції не зробив ні в ухвалах про визнання необґрунтованим відводу та відмови у його задоволенні, ні в постанові суду апеляційної інстанції.
75.          Отже, доводи Підприємства щодо пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження і відсутності у судових рішення суду апеляційної інстанції вмотивованого обґрунтування щодо наявності підстав для відкриття апеляційного провадження за скаргою позивача підтвердились.
76.          При цьому суд апеляційної інстанції повернув подану Підприємством апеляційну скаргу через порушення строку усунення недоліків на один день (заяву подано 23.05.2023, а строк сплинув 22.05.2023).
77.          Доводи Підприємства щодо неупередженості суду полягали в обмежені його права на апеляційне оскарження рішення суду за однакових умов з ОСОБА_1 (який звернувся з апеляційною скаргою з пропуском строку), а не з незгодою з ухваленим процесуальним рішенням (частина четверта статті 35 ГПК України).
78.          За змістом статей 2, 7, 13 ГПК України основними засадами господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін; правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
79.          Такі принципи господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків.
80.          Верховний Суд зазначає, що дотримання принципу рівності означає, що всі учасники судового процесу мають право на рівний захист своїх прав та інтересів під час судового розгляду. Принцип рівності у судовому процесі є важливим гарантом справедливого судового розгляду. Дотримання вказаного принципу забезпечує для всі учасників судового процесу рівні можливості захистити свої права та інтереси, у тому числі і шляхом апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.
81.          У справі, що переглядається, рішення суду першої інстанції оскаржили обоє учасників справи - позивач і відповідач.
82.          Відповідач вчасно звернувся з апеляційною скаргою, однак не дотримався порядку звернення (не надав доказів сплати судового збору), у зв`язку з чим апеляційну скаргу було залишено без руху і встановлено строк для усунення недоліків. Відповідач порушив встановлений судом строк на один день, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції повернув апеляційну скаргу, що надалі стало підставою для визнання неповажними причин пропуску строку на повторне звернення з апеляційною скаргою і відмовою у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача.
83.          Позивач, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, пропустив строк на апеляційне оскарження на двадцять сім днів, а суд апеляційної інстанції помилково зазначив, що позивачем не було пропущено строк на апеляційне оскарження і відкрив апеляційне провадження за його скаргою, не розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження та не надавши мотивованої оцінки доводам заявника щодо поважності причин пропуску строку.
84.          Верховний Суд зазначає, що за обставин одночасного оскарження рішення суду першої інстанції обома сторонами повернення апеляційної скарги одній стороні, у зв`язку з пропуском одного дня для усунення недоліків, і прийняттям апеляційної скарги іншої сторони, якою пропущена строк на апеляційне оскарження на двадцять сім днів без вмотивованого обґрунтування такої дії ані в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, ані в постанові суду, є недотриманням принципу рівності сторін, оскільки свідчить про різний підхід до учасників судового процесу (різне застосування статтей 119, 260 ГПК України). Наведені недоліки не були усунені судом апеляційної інстанції під час повторного звернення Підприємства з апеляційною скаргою для забезпечення права сторони на апеляційне оскарження рішення суду.
85.          Такі обставини підтверджують обґрунтованість сумнівів Підприємства у безсторонності колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у вирішенні питання щодо відкриття апеляційного провадження за обома скаргами (пропуск строку було допущено обома сторонами, однак за однією зі скарг було відкрито апеляційне провадження, а за іншою - ні). Різне ставлення до сторін під час вирішення питання щодо наслідків пропуску строку на апеляційне оскарження без наведення мотивованого обґрунтування своїх рішень (стороні, яка допустила пропуск строку на один день повернули апеляційну скаргу, а іншій, яка пропустила двадцять сім днів, відкрили апеляційне провадження) породжують сумніви щодо безсторонності суду, що підтверджує доводи Підприємства про упередженість колегії суддів під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що вказує на суб`єктивну складову у безсторонності суду.
86.          Отже, доводи Підприємства, з урахуванням всіх обставин апеляційного провадження у їх сукупності, щодо наявності обґрунтованого сумніву у неупередженості суддів підтвердились. Наведене є порушенням пункту 5 частини першої статті 35 ГПК України, що в силу пункту 2 частини першої статті 310 ГПК України є підставою для обов`язкового скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
87.          Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
88.          Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою (пункт 2 частини першої статті 310 ГПК України).
89.          Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в іншому складі суддів, оскільки суд апеляційної інстанції не дотримався вимог, передбачених пунктом 5 частина перша статті 35 ГПК України.
Розподіл судових витрат
90.          У зв`язку із скасуванням постанови суду апеляційної інстанції і передачею справи на новий розгляд, розподіл судових витрат у справі, в тому числі понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 129, 300, 301, пунктом 2 частини першої статті 308, статтями 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Відмовити Приватному підприємству "Агротрейд Групп" у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
2.          Касаційну скаргу Приватного підприємства "Агротрейд Групп" задовольнити частково.
3.          Постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2023 у справі № 925/733/22 скасувати.
4.          Справу № 925/733/22 передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          І. Кондратова

Судді                                                                                                    Г. Вронська

                                                                                                    Н. Губенко