ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 594/1145/23	Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І. 	
Провадження № 22-ц/817/116/24 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №594/1145/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,
В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася в суд з даним позовом, вказуючи, що судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2014 року стягнуто з відповідача в її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист за рішенням суду вона звернула до виконання і на сьогодні відповідач майже регулярно сплачує суму аліментів, яка з 01 січня 2023 року становить 1416.50 грн. і якої для утримання дитини віком 10 років не вистачає. З часу присудження відповідачу сплати аліментів майновий стан дитини змінився, дочка подорослішала, в неї з`явилися свої вподобання, інтереси, збільшилися витрати на одяг, взуття, на догляд за дитиною, стали різноманітнішими вподобання в харчуванні дитини. Окрім цього, дитина потребує щоденного повноцінного догляду за її, як матері, участі, потребує повноцінного харчування, дочці необхідно забезпечити фізичний, духовний та моральний розвиток, необхідне щоденне піклування її здоров`ям. На сьогодні на утримання дочки вона витрачає більше 8000 грн. в місяць. Вважає, що зміна способу стягнення аліментів з 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на частку від заробітку/доходу відповідача задовольнить потреби в утриманні їхньої дитини, адже 1/4 частка навіть з мінімальної заробітної плати на сьогодні буде становити більшу суму, ніж 1416.50 грн., яку вона одержує від відповідача, а тому вважає за доцільне змінити розмір аліментів шляхом його збільшення та стягувати з відповідача в її користь аліменти в частині від заробітку (доходу) відповідача на утримання дитини щомісяця до досягнення дитиною повноліття, однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.
Змінено визначений судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2014 року в справі №594/1157/14-ц спосіб присудження аліментів у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на розмір у частці від заробітку (доходу) батька дітей та стягнуто із ОСОБА_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, однак, не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Не погодившись з рішенням суду в частині визначеної судом частки заробітку (доходу) відповідача для стягнення з нього аліментів на користь дитини, позивачка ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2023 року змінити, та стягувати з відповідача 1/4 частину від його заробітку (доходу).
Вважає, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим з мотивів неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Зокрема зазначає, що судом не взято до уваги її обґрунтування реальних потреб дитини на місяць. Вказує, що у відповіді на відзив на позовну заяву вона чітко описала витрати на утримання дочки за серпень та вересень 2023 року і долучила квитанції та чеки про сплату. Стверджує, що за її підрахунками сума витрат за вказані місяці на продукти харчування, одяг, ліки, канцелярське приладдя становила 27241.09 грн.
Вважає, що описані і підтверджені видатки на задоволення потреб дочки в повноцінному харчуванні, елементарному одязі і взутті, предметах та засобах для навчання і розвитку є здоровими першочерговими потребами з адекватним запитом без яких вона не може обійтися для нормального самовідчуття та життєдіяльності.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.
Зокрема зазначає, що 1/6 частка від його доходу в місяць буде становити 4167 грн., що значно перевищує і гарантований державою мінімальний розмір аліментів 1416.50 і рекомендований державою розмір в сумі 2833 грн.
Вказує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такий розмір аліментів буде відповідати вимогам закону та захистить права дитини, буде достатнім для її належного виховання та утримання, забезпечення її належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а також не буде обтяжливим та надмірним тягарем для платника аліментів, із врахуванням також і того, що мати дитини також має обов`язки по утриманню дитини.
Крім того, від відповідача по справі ОСОБА_2 до Тернопільського апеляційного суду 02 січня 2024 року надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з його перебуванням на військовій службі, що підтверджується довідкою, виданою ТВО начальника другого відділу Чортківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №2/7189 від 28 грудня 2023 року.
У запереченні проти клопотання про зупинення апеляційного провадження, яке надійшло від позивачки ОСОБА_2 до Тернопільського апеляційного суду 11 січня 2023 року, остання просить відмовити у його задоволенні, оскільки відповідач по справі перебуває за місцем свого проживання, проходить військову службу у м.Борщові і не позбавлений можливості здійснювати реалізацію наданих йому ЦПК України прав, при тому, що у зазначеній довідці не вказано інформації чи відповідач залучений до виконання завдань у зоні бойових дій.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі, а також апеляційна скарга позивачки ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, 
у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної ухвали) (далі - Положення).
Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу.
Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі 756/3462/20.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними 
є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Разом з тим, матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки він не надав наказ по особовому складу і будь-яких даних про те, що відповідач перебуває у зоні бойових дій та виконує бойові завдання по захисту територіальної цілісності України в матеріалах справи немає.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для зупинення провадження у справі.
Що стосується оскаржуваного рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2023 року, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.
Судом встановленонаступні обставини.
З 17 травня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2016 року (справа №594/705/14-ц).
ІНФОРМАЦІЯ_2 в шлюбі у сторін народилася одна дитина - дочка ОСОБА_6 , народження (копія свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_3 ).
Малолітня дочка проживає з позивачкою у АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 28 серпня 2023 року №946/52.
Судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2014 року (справа №594/1157/14-ц) стягнуто з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.
За даними розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню НОМЕР_4, виданого Борщівським відділом ДВС у Чортківському району Тернопільської області від 28 серпня 2023 року №15851/28.06-18 за відповідачем станом на 25 серпня 2023 року числиться заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 1416.00 грн. З січня по серпень 2023 року щомісячний розмір аліментів, який підлягав до стягнення з відповідача становив 1416.50 грн.
Встановлені судом та наведені вище обставини сторонами не заперечувались.
Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, позивачка визначила способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу батька.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).
За результатами аналізу наявних у матеріалах справи доказів, які підтверджені відомостями з Держаного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів відповідача за період з квітня по червень 2023 року, суд дійшов висновку про підтвердження покращення майнового стану відповідача із часу постановлення судового рішення про стягнення аліментів.
Задовольняючи частково позов та змінюючи спосіб стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що дитина проживає разом з матір`ю, а остання наполягає на визначенні стягнення аліментів у частці від доходу, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на частку від заробітку (доходу) батька. Позивач скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про зміну способу стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача у зв`язку з покращенням матеріального стану платника аліментів.
З огляду на встановлені обставини у їх сукупності, за результатами оцінки на предмет їх належності, допустимості, достатності, керуючись наведеними нормами законодавства, першочергово враховуючи інтереси дитини, доведення покращення майнового стану відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом прийняття рішення про зміну способу стягнення аліментів на 1/6 частку від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Відповідач, як платник аліментів, заперечив проти збільшення аліментів до 1/4 частки свого доходу, що також було враховано судом як підставу для часткового задоволення позовних вимог.
Суд дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про збільшення розміру аліментів до 1/4 частки доходу відповідача є недоведеними з огляду на розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, потреби дитини та розмір заробітної плати, яку отримує відповідач.
Такий розмір аліментів значно перевищуватиме мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на день розгляду цієї справи становить 2833 гривні, виходячи із розміру заробітку відповідача в контексті положень частини другої статті 182 СК України може бути присуджений і буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, її фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом, не є надмірним і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітньої дитини з урахуванням її потреб.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова колегія враховує, що визначений розмір аліментів з урахуванням розміру заробітку відповідача перевищуватиме прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.
Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції правильно врахував фактичні обставини справи та положення закону.
У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою долучено ряд квитанцій та товарних чеків на покупку продуктів харчування, одягу, ліків, канцелярського приладдя, тощо, витрати на що в сукупності за серпень-вересень склали 27241.09 грн.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано подані позивачкою докази щодо понесених витрат на дитину за серпень - вересень 2023 року у сумі 27241.09 грн., на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки вказані кошти в значній своїй частині були витрачені фактично на підготовку дитини сторін до навчального періоду, про що позивачка сама зазначила у відповіді на відзив, і є додатковими витратами на неповнолітню дитину у розумінні ст.185 СК України, в той час як позивачка звернулася з позовом до суду про зміну способу стягнення аліментів, тобто з інших підстав.
Таким чином, на думку колегії суддів, зазначені вище доводи не дають підстав для скасування рішення суду чи його зміни, оскільки воно є законним та обґрунтованим.
На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін.
Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04.07.2023 року є законними та обґрунтованими і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 05 лютого 2024 року.

Головуючий 
Судді