Справа № 161/4599/20 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/45/24  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
10 січня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І., 
секретар Ганжа М. І.
з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є у спільній частковій власності та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у квартирі за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2023 року,-
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2023 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна, що є у спільній частковій власності, мотивуючи тим, що їй та сину ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 її син помер, а 16.05.2018 державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого вона та відповідач ОСОБА_4 успадкували по частині належної йому частки у квартирі. Таким чином, вона стала власником частин зазначеної нерухомості.
Крім того, згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.10.2019 вона є власником частки житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_2 , а також є власником частини земельної ділянки, кадастровий номер 0722885600:02:001:2773, площею 0,2500 га, що розташована в с. Ботин Луцького району.
Іншим співвласником вказаного майна є відповідач ОСОБА_4 , якій крім цього, належить частки у будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_2 ,
Просила поділити спірне майно, а саме:
- квартиру АДРЕСА_1 в натурі в ідеальних частках, виділивши їй вказаної квартири, а ОСОБА_4 – частку;
- у разі, якщо виділ (поділ) квартири технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то поділ провести з присудженням грошової компенсації;
- у випадку неможливості виділу (поділу) квартири, встановити порядок її користування;
- поділити житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами АДРЕСА_2 в натурі в ідеальних частках, виділивши їй частку вказаної нерухомості, а ОСОБА_4 – частки;
- у разі, якщо виділ (поділ) домоволодіння технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то поділ провести з присудженням грошової компенсації;
- у разі, якщо виділ (поділ) житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_2 технічно неможливий, то встановити порядок його користування;
- поділити земельну ділянку, кадастровий номер 0722885600:02:001:2773, площею 0,2500 га, що розташована в с. Ботин Луцького району в ідеальних частках, виділивши їй та відповідачу по ідеальної часки в натурі.
В ході розгляду справи, представник позивача подав заяву про зміну предмету позову та просив припинити право ОСОБА_4 на частку в квартирі АДРЕСА_1 зі сплатою останній вартості цієї частки та визнати за ОСОБА_3 право власності на частку належної відповідачу у квартири., в решті просив позовні вимоги залишити без розгляду.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.09.2022 позовні вимоги щодо поділу житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_2 та частини земельної ділянки, кадастровий номер 0722885600:02:001:2773, площею 0,2500 га, що розташована в с. Ботин Луцького району – залишені без розгляду.
Заочним рішення суду від 14.09.2022 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені, однак ухвалою Луцького міськрайонного суду від 02.03.2023 заочне рішення скасовано та справу призначено до судового розгляду в загальному порядку зі стадії підготовчого судового засідання.
08.03.2023 ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності на квартиру. Свою заяву обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 , який проживав разом з нею у приватизованій разом з матір`ю – ОСОБА_3 однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 і кожному співвласнику належало по частині.
Мати чоловіка - позивач у справі ОСОБА_3 , з 1998 не проживала у вказаній квартирі у зв"язку з перебуванням за кордоном - в Італії. Під час проживання у квартирі був проведений ремонт.
Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на належну йому частку вказаної квартири і його спадкоємцями за законом є вона і його матір ОСОБА_3 . 
Вони у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та 16.05.2018 ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, однак вона не змогла отримати таке свідоцтво у зв`язку з перешкодами у наданні документів зі сторони ОСОБА_3 . В подальшому врегулювати питання з ОСОБА_3 про поділ квартири не виявилось можливим.
Зазначає, що після смерті сина, ОСОБА_3 придбала у приватну власність квартиру в с. Струмівка Луцького району, також вона має у власності нерухомість у Волинській та Житомирській області.
При цьому, у квартирі, яка належить їй, зареєстровано троє осіб і частина спірної квартири використовувалась членами її родини для проживання. Водночас, ОСОБА_3 з листопада 2019 року не зареєстрована у вказаній квартирі і більше двадцяти років постійно проживає в Італії і тому припиняти право на її частку немає потреби і цим самим буде суттєво завдано шкоди її інтересам, як другому співвласнику та членам її сім`ї.
У зв`язку з чим вважає, що припинення права власності на частки квартири АДРЕСА_1 не завдасть істотної шкоди ОСОБА_3 , оскільки вона не проживає у ній з 1998 року, володіє на праві власності іншою житловою площею і в даний час передала без законних підстав квартиру іншій особі на підставі договору позички.
А тому, просить припинити право власності ОСОБА_3 на частики квартири АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на вказану частку та виплатити ОСОБА_3 компенсацію, внесену нею на депозитний рахунок суду.
Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 вересня 2023 року позов задоволено. 
Ухвалено припинити право ОСОБА_4 на частку в квартирі АДРЕСА_1 .
Стягнути з депозитного рахунку Луцького міськрайонного суду Волинської області, який відкритий в органах Державної казначейської служби України Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Волинській області, на користь ОСОБА_4 внесені згідно квитанцій АТ «Укрпошта» від 09.08.2022 №1016209467 (платник ОСОБА_3 ) грошові кошти на загальну суму 147962 (сто сорок сім тисяч дев`ятсот шістдесят дві) грн. 50 коп., як компенсацію за припинення її права власності на (одну четверту) частки в квартирі АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_3 право власності 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1681 грн. 60 коп. та 13728 грн. 80 коп. за проведення експертизи.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частки квартири АДРЕСА_1 – відмовити.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у первісному позові та задоволення зустрічного позову. 
Посилається на порушення норм процесуального права судом першої інстанції, зокрема, порушення строків розгляду справи та строків прийняття заяви про зміну підстав та предмета позову, не враховання тієї обстаивни , що припинення права на частку завдасть істотної шкоди відповідачці та членам її сім`ї, а також правових позицій Верховного Суду, висловлених при розгляді аналогічних справ.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 3/4 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , а відповідачці ОСОБА_4 – 1/4 частка цієї квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.
З висновку експерта за результатами судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №8301-8304 від 12.10.2021, зокрема п. 4, 5, розділити в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників – та квартиру АДРЕСА_1 у відповідності до вимог будівельних норм і правил технічно неможливо. При цьому, у зв`язку з незначною площею, що припадає на частину вказаної однокімнатної квартири, встановити порядок її користування також не надається можливим.
Згідно з п. 3 висновку вказаної експертизи, ринкова вартість частин квартири АДРЕСА_1 становить 147962,50 грн.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_3 , частки житлового будинку в АДРЕСА_2 , водночас позивачу ОСОБА_3 в цьому будинку належить частка. Також у власності ОСОБА_3 перебуває житловий будинок з надвірними будівлями в селі Мазники Деражнянського району Хмельницької області. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на те, що квартира є однокімнатною, частка відповідача у спірній квартирі порівняно із часткою позивача є незначною, спірна квартира є неподільною річчю, такою, яку неможливо поділити в натурі без втрати її цільового призначення, спільне володіння та користування майном для сторін є неможливим; відповідач має у власності інше житло, а отже припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачу та членам її сім`ї.
Заперечуючи проти позову, та обґрунтовуючи зустрічний позов, відповідач ОСОБА_4 посилалась на те, що припинення права власності на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди її інтересам та членам її сім`ї, оскільки у спірній квартирі на даний час проживає її син, який створив свою сім`ю.
В апеляційному суді представник відповідача пояснив, що відповідач ОСОБА_4 проживає у належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_3 , припинення її права на частку у квартирі АДРЕСА_1 створить незручності у проживанні, оскільки вона буде змушена проживати разом з повнолітнім сином та його дружиною у власній однокімнатній квартирі.
Заперечуючи проти зустрічного позову ОСОБА_4 позивач ОСОБА_3 посилалась на порушення її прав та завдання істотної шкоди, як власнику, оскільки належна їй частка у квартирі АДРЕСА_1 є значною та у разі припинення права власності на частки квартири безпідставно буде позбавлена значної частки у власності.
У силу положень статтей 21, 24, 41 Конституції України, статтей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12 та неодноразово підтримана Верховним судом , зокрема, в постановах від 24.11.2021 року у справі № 754/16751/18,від 01 грудня 2021 року у справі № 344/5539/17.
Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.
Судом першої інстанції правильно зазначено, що відповідачу ОСОБА_4 належить 1/3 частина спірної квартири, указана частина у порівнянні із частиною співвласника ОСОБА_3 є незначною, відповідачу ОСОБА_4 , як і позивачу ОСОБА_3 належать на праві власності інші житлові приміщення, ні позивач ні відповідач не використовують спірну квартиру для особистого проживання, відповідач ОСОБА_4 , як встановлено у даному судовому засіданні, бажає використовувати спірну квартиру для забезпечення житлом свого повнолітнього сина, який одружився і створив свою сім`ю, про що підтвердив у даному судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 , сама ж відповідачка фактично проживає у належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_3 , тобто в квартирі, яка розташована у цьому ж будинку, крім того на праві власності ОСОБА_4 належать інші житлові приміщення, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку співвласнику ОСОБА_4 припиненням права власності на її 1/3 частку в спірній квартирі не буде завдано істотної шкоди, оскільки остання має у приватній власності іншу квартиру, у якій фактично проживає, а також 3/4 частини будинку, отже її житлові права та порушені не будуть тому і не буде завдано істотної шкоди. ні відповідачу, ні членам іі сім"ї.
Висновок суду про наявність підстав для припинення права власності ОСОБА_4 на належну їй частку квартири АДРЕСА_1 та одночасним визнанням за ОСОБА_3 право власності на вказану частку нерухомого майна, стягнення з останньої на користь відповідача 147962,50 грн. компенсації її вартості грунтуються на законі.
У зв`язку з викладеним, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінки обставинам, чи не завдасть істотної шкоди іншому співвласнику припинення права на частку у спільному майні.
З наведених вище підстав правильними є висновки суду про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 , оскільки частка ОСОБА_3 у спільному майні втричі більша і не може бути припинена виходячи з розміру останньої - 3/4 у співвідношенні до частки ОСОБА_4 - , таке припинення буде становити непропорційне втручання у власність.
Аргументи апеляційної скарги щодо порушення визначених законом строків розгляду справи в підготовчому судовому засіданні, порушення процедури прийняття заяви про зміну предмета позову не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позовна заява була подана 23 березня 2020 року та розглядалась у період введення карантину. Зокрема, 2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID–19)» (далі – Закон № 540-ІХ), яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».
Лише 17 липня 2020 року набрав чинності прийнятий Верховною Радою 18 червня Закон № 3383, який по-новому регулював питання процесуальних строків під час карантину, згідно з яким процесуальні строки поновлювалися на підставі поданої та вмотивованої заяви.
Крім того з матеріалів справи вбачається, що на час подачі заяви про зміну предмета позову суд не ухвалював про закінчення підготовчого судового засідання.
Отже в апеляційній скарзі відповідачем не наведено тих процесуальних порушень, які призвели до неправильного вирішення справи, що може слугувати підставою для скасування рішення у зв`язку з порушенням норм процесуального права.
Колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача та її представника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції вирішено спір без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 169/740/20, тому що у цій справі інші фактичні обставини справи.
Зокрема, у справі, що була предметом розгляду Верховного Суду, відповідач заперечувала позов з підстав незгоди з оцінкою вартості належної квартири, в той час як в даній справі оцінка квартири відповідачем не оспорюється, також підставою подання позову зазначалось існування неприязних відносин між сторонами, що унеможливлює спільне користування майном, водночас у даній справі сторони не використовують квартиру для особистого проживання.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана правова оцінка , підстав не погодитись з висновком суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 368, 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
постановив:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2023 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: