Справа № 346/4939/23 
Провадження № 22-ц/4808/359/24
Провадження №22-ц/4808/376/24 
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої                 Пнівчук О.В.
суддів:                        Бойчука І.В., Томин О.О.
       з участю секретаря         Гудяк Х.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович на рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 грудня 2023 року та ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 грудня 2023 року та на додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 січня 2024 року, у складі судді Васильковського В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Коломийський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та матері до досягнення дитиною трирічного віку,
в с т а н о в и в:
У вересні 2023 року ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Атаманюк В.М. звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Коломийський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та матері до досягнення дитиною трирічного віку.
Свої вимоги обгрунтувала тим, що з 2018 року перебувала у стосунках з ОСОБА_2 і в січні 2021 року вони дізналась що чекають на дитину. Однак, через погіршення стосунків, будучи на п`ятому місяці вагітності вони розійшлись. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка, ОСОБА_3 яка була зареєстрована на прізвище матері, ім`я та по батькові дочки було записано відповідно до ч.1 ст.135 СК України.
Відповідач ОСОБА_2 до народження дитини та після її народження допомоги на їхнє утримання не надавав, батьківство визнавав, однак відмовлявся належним чином зареєструвати його.
Зазначала, що на даний час виховує та забезпечує доньку сама, щомісяця несе значні витрати на її забезпечення, не працює, оскільки доглядає за дитиною до досягнення трирічного віку. Її доходи становлять лише допомогу на дитину, інших джерел доходу чи заощаджень у неї немає. ОСОБА_2 фізично здоровий чоловік, інвалідності немає, займається ремонтом автомобілів у приватному порядку, має постійний та достатній дохід, інших утриманців  не має.
Вважає, що ОСОБА_2 має спроможність сплачувати аліменти на утримання своєї дочки ОСОБА_4 , а також на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки вона здійснює догляд за дитиною та не має змоги заробляти власні кошти.
Просила суд визнати ОСОБА_2 , батьком малолітньої дитини (дочки) - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягувати на її утримання аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, та аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку щомісячно.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Внесено зміни до актового запису № 868 народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), зазначивши в графі батько « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України».
Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 05.09.2023 року і досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
Допущено до негайного виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
В задоволенні решти позову відмовлено.
Додатковим рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн.
Не погоджуючись з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 грудня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Атаманюк В.М. , подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 , інтереси якої представляє Атаманюк В.М. в апеляційній скарзі зазначила, що частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на утримання позивачки ОСОБА_1 у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьохрічного віку, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Позивачка вважає, що визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення нормальної життєдіяльності та розвитку малолітньої дитини. На сьогоднішній день ціни на одяг, продукти харчування, ліки, дитяче харчування, підгузки та інші речі значно зросли, а тому коштів на утримання дитини фактично не вистачає.
Позивачка не має можливості належним чином забезпечувати свою 2-річну малолітню доньку, оскільки змушена доглядати за нею та, відповідно, не має змоги влаштуватися на роботу. Основний її дохід на даний час це допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також фінансова підтримка її батьків.
Оскільки відповідач є фізично здоровою особою, інших дітей у нього немає, вважає що останній має можливість належним чином забезпечувати свою єдину, на даний час, малолітню дочку ОСОБА_4 , а також матір дитини, яка здійснює догляд за нею.
Апелянт просила рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 грудня 2023 року скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Не погодившись із рішенням суду від 13 грудня 2023 року та додатковим рішення від 03.01.2024 року Коломийського міськрайонного суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Апелянт вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/4 всіх видів заробітку на утримання дочки ОСОБА_4 .
На думку апелянта, судом не взято до уваги докази, які підтверджують, що його сімейний та матеріальний стан не дозволяє сплачувати аліменти у визначеній судом частині, оскільки він не працевлаштований, навчається за власні кошти без призначення стипендії, допомагає утримувати свою непрацездатну матір та неповнолітнього брата, оскільки батько який був годувальником сім`ї, помер. 
Крім того, в березні 2024 року вони з теперішньою дружиною очікують на народження спільної дитини.
Вважає, що сплата аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно буде відповідати принципу справедливості та забезпечуватиме необхідні потреби дитини даного віку.
Що стосується стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн, то такий розмір на думку апелянта, є завищеним і не відповідає складності справи. 
Просив рішення Коломийського міськрайоного суду від 13 грудня 2023 року в частині стягнення аліментів на утримання дитини змінити, визначивши аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В решті рішення залишити без змін.
Скасувати додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 січня 2024 року, та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.
ОСОБА_2 також подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому зазначив, що не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дитини, проте визначений судом розмір є непосильним для нього, оскільки на його утриманні перебуває вагітна дружина, безробітна матір та неповнолітній брат, а тому сплата аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно буде відповідати принципу справедливості та забезпечуватиме необхідні потреби дитини такого віку.
Крім того, заявлені в апеляційній скарзі витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн є завищеними, адвокатом не надано детального опису робіт, з якого можна побачити вартість наданих юридичних послуг.
У засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 , заперечуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги, 
Апелянт ОСОБА_1 та її представник Анатанюк Б.М. в судове засідання апеляційного суду не з`явились, просили розгляд справи здійснювати у їх відсутності.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Коломийський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на адресу суду надіслали заяву про розгляд справи без їх участі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта-відповідача  ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг,  колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.
ОСОБА_1  та ОСОБА_2  не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання батьківства.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.
Відповідно до положень ч.1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суд суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Судом встановлено, що сторони з 2018 року перебували у близьких стосунках від яких у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії  НОМЕР_1 від 27 жовтня 2021 року.
Батьками дитини зазначено: батько: ОСОБА_7 , мати: ОСОБА_1 (а.с. 5) та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00038054955 (а.с. 6).
Дочка сторін ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.
Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 навчається в Коршівському професійному аграрному ліцеї, термін навчання по 28.02.2025 року, що підтверджується довідкою від 20.09.2023 року (а.с.44).
Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд врахувавши стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно.
Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення з відповідача на утримання позивачки аліментів, суд першої інстанції виходив з того, позивачкою не доведено ту обставину, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на її утримання. 
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом наведеної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.
Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Положеннями частини другої статті 191 СК України передбачено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Так, відповідно до положень ч.2-4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.  Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачка на підтвердження своїх позовних вимог не подала доказів про майновий стан відповідача, натомість посилалася на те, що їй відомо що відповідач займається ремонтом автомобілів у приватному порядку, має постійний дохід, інших утриманців не має, а тому може сплачувати на утримання дочки аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку та на її утримання аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку.
У зв`язку з наведеним, не заслуговують на увагу посилання апелянтки на те, що рішення суду прийняте без врахування її доводів, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу (зокрема щодо його доходів) на її утримання суду не надала.
Необгрунтованими є посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що визначений судом розмір аліментів - 1/4 частина всіх видів заробітку для нього є непосильним, оскільки на даний час він не працевлаштований, навчається за власні кошти без призначення стипендії, допомагає утримувати свою матір та неповнолітнього брата, та що в березні 2024 року вони з теперішньою дружиною очікують на народження спільної дитини, а відтак сплата аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно буде відповідати принципу справедливості та забезпечуватиме необхідні потреби дитини.
Суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам у справі, та з урахуванням зазначених апелянтом обставин дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення аліментів у розмірі 1/4, а не 1/3 частини всіх видів заробітку на утримання дитини щомісячно, як про це просила позивачка.
Окрім того, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 не надав суду доказів того, що на його утриманні перебувають мати та неповнолітній брат, що вони потребують матеріальної допомоги, та що ним здійснюються витрати по їх утриманню.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 на додаткове рішення суду про стягнення з нього витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з частинами 2, 3 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18).
Як вбачається зі змісту договору доручення на ведення справ в державних органах, органах місцевого самоврядування, слідчих та судових органах, укладених адвокатом Атаманюком В.М. з ОСОБА_1 08.08.2023 року, вартість послуг адвоката визначається в сумі 2000 грн за годину роботи (п. 4.1 Договору).
Згідно з акту виконаних робіт за договором від 08.08.2023 року, адвокат Атаманюк В.М. надав позивачці ОСОБА_1 наступні види робіт: консультації - 1 година; участь у судовому засіданні - 1 година; складання позовної заяви 3 години.
Загалом вартість робіт встановлено в сумі 10000 грн. (а.с.89)
Як вбачається зі змісту квитанції №473443 серії ААІ від 14 грудня 2023 року, ОСОБА_1 сплатила Атаманюку В.М. 10000 грн згідно з договором від 08.08.2023 року про надання правової допомоги.
Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі №211/3113/16-ц).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Дослідивши надані на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу докази, колегія суддів дійшла висновку, що відшкодування позивачці ОСОБА_1 витрат щодо надання правничої допомоги в суді першої інстанції у сумі 10000 грн відповідає критеріям розумності та співмірності.
Зважаючи на те, що адвокат Атаманюк В.М. представляв інтереси позивачки, саму складність справи, предмет доказування у даній справі, складність застосування норм права, колегія суддів вважає, що розмір правничої допомоги, заявленої ОСОБА_1 до відшкодування у розмірі 10 000 грн, є співмірною зі складністю справи.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Атаманюк В.М. та ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення та додаткове рішення суду - без змін. 
Керуючись ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 грудня 2023 року та на додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 січня 2024 року - без зміни.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 20 лютого 2024 року.

Головуюча                                                                 О.В. Пнівчук
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
 О.О. Томин