ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" лютого 2024 р.           Справа№ 920/791/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Барсук  М.А.
суддів:            Пономаренка  Є.Ю. 
          Руденко  М.А. 
 
при секретарі:          Овчинніковій Я.Д.

за участю представників сторін:
від прокурора: Гонтар А.Д.;
від позивача 1: не з`явився;
від позивача 2: Бобошко І.О.;
від відповідача: Лісовський Р.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону
на рішення Господарського суду Сумської області від 18.10.2023 року (повний текст складено 31.10.2023)
у справі №920/791/23( суддя Котельницька В.Л.)
за позовом Керівника Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі позивачів:
1)Головного управління Національної гвардії України 
2)Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон»
про стягнення 810 340,20 грн,-

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

Короткий зміст позовних вимог 

Прокурор звернувся з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача на користь Головного управління Національної гвардії України в особі військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України грошові кошти у розмірі 810 340,0 грн, з яких: 285 119,70 грн пеня, 525 220,50 грн штраф. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором № 105/55322/АТМ від 10.08.2022.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 18.10.2023 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» на користь Головного управління Національної гвардії України в особі Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 106 027,18 грн пені.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» на користь Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону 3180,82 грн витрат зі сплати судового збору.
В іншому відмовлено.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що послуги відповідачем були виконані з порушенням строку, встановленого п.5.1. договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 16.12.2022), за яким сторони домовились, що строк надання (передачі) послуг: до 19.02.2023. 
Разом з цим, суд дійшов висновку, враховуючи зміст п.1.8 договору від 10.08.2022, що правомірним для нарахування пені є період з 20.02.2023 по 19.03.2023    (28 днів) виходячи з суми надання послуг в розмірі 7573370,00 грн, що підтверджена накладними № 53 та №54 від 10.03.2023, №71 від 20.03.2023, а також специфікацією, що є додатком до договору.
Щодо вимог позивача в частині стягнення штрафу, суд вказав, що враховуючи визнаний судом правомірним період для нарахування штрафних санкцій з 20.02.2023 по 19.03.2023, прострочення відповідачем виконання зобов`язання за договором становить менше, ніж 30 днів, а тому відповідно до п. 7.2. договору у другого позивача відсутні правові підстави для нарахування відповідачу    штрафу.
Суд першої інстанції дійшов до висновку про можливість зменшення розміру пені на 50% з 212 584,36 грн до 106 027,18 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Керівник Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 30.10.2023 року у справі №920/791/23 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
- предметом договору є надання послуг з капітального ремонту 4-х комплектів авіаційно-технічного майна, а не передача агрегатів, а тому отримання таких агрегатів за видатковими накладними не дає підстав стверджувати, що послуги були надані без підписання акту наданих послуг;
- судом першої інстанції незаконно зменшено розмір штрафних санкцій до 106  027,18 грн через відсутність підстав для цього;
- зменшивши розмір штрафних санкцій до 50 %, суд не дотримався справедливого балансу інтересів сторін;
- невиконання чи порушення строків виконання умов договору впливає на ефективність обороноздатності держави в цілому та репутацію Національної гвардії України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №920/791/23 3передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою суду від 04.12.2023 відкладено вирішення питання щодо вчинення процесуальних дій, передбачених параграфом 2 глави 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Керівника Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону на рішення Господарського суду Сумської області від 18.10.2023 року у справі №920/791/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою суду від 14.12.2023 року апеляційну скаргу Керівника Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону на рішення Господарського суду Сумської області від 18.10.2023 року у справі №920/791/23 залишено без руху.
При цьому, апелянту було встановлено строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом звернення до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Апелянтом протягом встановленого строку з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху були усунені недоліки.
Ухвалою суду від 08.01.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 20.02.2024.
Ухвалою суду від 19.02.2024 розгляд справи призначено в режимі відеоконференції.

Позиції учасників справи

22.01.2024 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні.

Явка представників сторін

У судове засідання 20.02.2024 представник позивача 1 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, а саме шляхом направлення процесуальних документів електронну адресу сторін.
Колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (з подальшими змінами), Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.
Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України  і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 20.02.2024 за відсутності представника позивача 1.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

10.08.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - замовник, другий відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю    «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (далі - виконавець, відповідач) укладено договір №105/553-22/АТМ (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1. договору виконавець зобов`язався у 2022 році надати замовнику послуги відповідно до державних кодів економічного класифікатора 50210000-0 (ДК 021-2015 - Послуги з ремонту технічного обслуговування повітряного транспорту та пов`язаного обладнання і супутні послуги) та код класифікатора 30.30 згідно Державного класифікатора продукції та послуг (ДК 016:2010 -Послуги щодо капітального ремонтування та переобладнання повітряних літальних апаратів та авіаційних двигунів), а замовник - прийняти й своєчасно оплатити вартість вказаної в договорі послуги.
Згідно з    п. 1.2. договору найменування послуги: капітальний ремонт 4-х комплектів авіаційно-технічного майна (далі - агрегат, агрегати) (надалі - послуги) в обсягах, визначених у Додатку 1 до даного договору.
Пунктом 1.6. договору визначено, що доставка агрегату замовнику після надання послуг здійснюється його власними силами, засобами та за його рахунок. За домовленістю сторін можливий інший порядок доставки та вивозу агрегату.
Відповідно до п. 1.8. договору агрегати вважаються зданими виконавцем і прийнятими замовником згідно з оформленою накладною та/або актом прийому-передачі.
Згідно з п. 3.1. договору загальна вартість надання послуг за цим договором становить 7 890 480,00 грн, у тому числі ПДВ 0%.
Пунктом 4.1. договору встановлено, що розрахунки за послуги, що поставляються, замовником проводяться шляхом оплати за фактично надану кількість послуг протягом 7 банківських днів з відстрочкою платежу до 30 календарних днів з дати підписання сторонами акту наданих послуг.
Відповідно до п. 4.2. договору, до кожної послуги, що постачається, виконавець обов`язково надає замовнику акт наданих послуг, акт прийому-передачі (у двох примірниках) та рахунок-фактуру на оплату послуги (далі - рахунок), завірені печаткою та підписом    особи виконавця уповноваженої на підписання    господарських та фінансових    документів, а також документ, що підтверджує якість послуги, що поставляється.
Згідно з п. 5.1. договору строк (термін) надання (передачі) послуг: до 15.12.2022.
Пунктом 5.6. договору встановлено, що про готовність агрегату до відвантаження виконавець сповіщає замовника письмово або факсом, після отримання якого замовник зобов`язаний в десятиденний термін прибути на підприємство виконавця для прийняття агрегату.
За згодою сторін допускається дострокове надання послуг (п. 5.8. договору).
Відповідно до п. 5.9. договору по закінченню надання послуг виконавець обов`язково надає замовнику наступні документи, а саме: акт прийому-передачі (у двох примірниках) оригінали; рахунок-фактура; акт наданих послуг (у двох примірниках) оригінали.
Згідно з п. 7.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання свої зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором.
Відповідно до п. 7.2. договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань щодо надання послуг за бюджетні кошти виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості послуг, з якого допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
16.12.2022 між другим позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду №1 до договору, відповідно до п. 2 якої сторони домовились продовжити термін надання послуг та викласти пункт 5.1. Договору у наступній редакції: « 5.1. Строк (термін) надання (передачі) послуг: до 19.02.2023 з можливістю його продовження у випадку продовження терміну дії воєнного стану».
24.02.2023 відповідач надіслав позивачу 2 лист №834е, за яким повідомив про часткове виконання умов договору.
24.02.2023 замовник надіслав виконавцю листа №69/112/5-369, в якому зазначив, що послуги за договором будуть отримані замовником тільки після їх повного виконання, а не частинами (партіями).
10.03.2023 за видатковими накладними № 53 та №54, що підписані відповідачем та позивачем 2, відповідачем виконано ремонт трьох комплектів майна та ремонт четвертого комплекту майна без врахування двох одиниць блоку Б8В20-А.
20.03.2023 відповідно до видаткової накладної №71 були відремонтовані відповідачем та передані другому позивачу останні два блоки Б8В20-А. Вартість їх ремонту згідно Специфікації послуг склала 280320,00 грн.
29.03.2023 між замовником та виконавцем підписаний акт надання послуг до договору, відповідно до пунктів 1-3 якого виконавець надав послуги з капітального ремонту 4-х комплектів авіаційно-технічного майна, а замовник прийняв надані послуги вартістю 7 503 150,00 грн, у тому числі ПДВ (0%) у розмірі 0 грн; за результатами наданих послуг замовник претензій не має.
04.04.2023 замовник надіслав виконавцю лист №69/1/2/5-685, в якому повідомив відповідача, що останнім не виконано умови п. 5.1. договору щодо строку надання послуг, а тому позивач 2, керуючись п. 7.2. договору за період з 20.02.2023 по 29.03.2023 нарахував відповідачу штрафні санкції в розмірі 852 171,84 грн, які вимагав сплатити.
Зазначена вимога залишилась відповідачем без задоволення, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Закон України "Про прокуратуру" визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Так, відповідно до частин 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.
Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 з`ясовуючи поняття "інтереси держави" визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. 
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).
Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".
З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. 
Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18.
Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. 
"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. 
"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. 
Колегія суддів звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).
Отже, з урахуванням вище викладеного, у розумінні положень ст.ст. 73, 76, 77 ГПК України прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини здійснення ним повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави. 
Прокурор наголошує на тому, що невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» договірних зобов`язань щодо своєчасного надання послуг з ремонту технічного обслуговування повітряного транспорту та пов`язаного обладнання зумовлює необхідність для захисту інтересів держави та відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання-належного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України повітряним транспортом.
Колегія суддів звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, у якій наведено такі правові висновки:
"Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. 
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".
Кропивницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону листами від 06.06.2023 №5-4-1553вих-23 та від 06.06.2023 №5-4-1554вих-23 проінформувала Головне управління Національної гвардії України та Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України про наявність підстав для вжиття заходів щодо захисту інтересів держави у даних правовідносинах, у т.ч. шляхом пред`явлення позову.
З відповідей Головного управління Національної гвардії України та Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на зазначені листи вбачається, що вказані юридичні особи з позовними заявами про захист своїх порушених прав та законних інтересів у даних правовідносинах не зверталися та про намір вжиття заходів судового захисту прокуратуру не повідомили.
Це свідчить про нездійснення суб`єктом владних повноважень захисту законних інтересів держави та відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є виключною підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру та пред`явлення відповідного позову, ураховуючи, що інтереси держави на цей час залишаються незахищеними.
Надалі на виконання вимог ч. 4  ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»  Кропивницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону листами від 06.07.2023 №5-4-1966вих-23 та від 06.07.2023 №5-4-1967вих-23 проінформувала Головне управління Національної гвардії України та Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України про намір звернутися до суду з відповідною позовною заявою.
З огляду на зазначене судом першої інстанції вірно установлено, що саме пасивна поведінка позивачів після отримання повідомлення про порушення інтересів держави і стала підставою для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду з таким позовом.
Таким чином, прокурор, звертаючись з позовом, зазначив підстави для представництва прокурором інтересів держави та підтвердив їх наявність.
Стосовно суті заявлених позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з вимогами статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Як вбачається з матеріалів справи, послуги відповідачем були виконані з порушенням строку, встановленого п.5.1. договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 16.12.2022), за яким сторони домовились, що строк надання (передачі) послуг: до 19.02.2023.
Так, відповідач виконав свої зобов`язання з передачі (надання) послуг лише 20.03.2023, що підтверджується видатковими накладними № 53, №54 від 10.03.2023 та №71 від 20.03.2023.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, за видатковими накладними № 53 та №54 від 10.03.2023 загальна вартість послуг виконавця за договором у відповідності з цінами, зазначеними у Специфікації послуг, склала 7 293 050,00 грн, а за накладною №71 від 20.03.2023 - 280320,00 грн. 
Доводи прокурора, що єдиним документом, що підтверджує факт надання послуг, є акт надання послуг, який був підписаний лише 29.03.2023, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Так, пунктом 1.6. договору визначено, що доставка агрегату замовнику після надання послуг здійснюється його власними силами, засобами та за його рахунок. За домовленістю сторін можливий інший порядок доставки та вивозу агрегату.
Пунктом 1.8. договору чітко передбачено, що агрегати вважаються зданими виконавцем і прийнятими замовником згідно з оформленою накладною та/або актом прийому-передачі.
Тобто, підписані між сторонами видаткові накладні № 53, №54 від 10.03.2023 та №71 від 20.03.2023 є належними доказами надання (передачі) відповідачем позивачу 2 послуг за укладеним між сторонами договором.
Доказів того, що на момент підписання вказаних вище видаткових накладних надані відповідачем послуги були виконані не у повному обсязі, неякісно або з відступом від умов договору, матеріали справи не містять.
Дійсно, п. 5.9. договору встановлено, що по закінченню надання послуг виконавець обов`язково надає замовнику наступні документи, а саме: акт прийому-передачі (у двох примірниках) оригінали; рахунок-фактура; акт наданих послуг (у двох примірниках) оригінали.
Тобто, даним пунктом передбачено пакет документів, які подаються виконавцем замовнику після закінчення надання послуг. 
Водночас, відповідні документи не встановлюють обставин, в який строк виконавцем дійсно виконано роботи, а лише підтверджують факт, що у замовника відсутні претензії щодо якості виконаних робіт.
29.03.2023 між замовником та виконавцем підписаний акт надання послуг до договору, відповідно до пунктів 1-3 якого виконавець надав послуги з капітального ремонту 4-х комплектів авіаційно-технічного майна, а замовник прийняв надані послуги вартістю 7503150,00 грн, у тому числі ПДВ (0%) у розмірі 0 грн; за результатами наданих послуг замовник претензій не має.
Як вже було зазначено вище, в п. 1.8. договору сторони погодили, що агрегати вважаються зданими виконавцем (з ремонту) і прийнятими замовником (після ремонту) згідно з оформленою накладною та/або актом прийому-передачі.
Тобто, підписання між відповідачем та позивачем 2 передбачених п. 5.9 договору відповідних документів (зокрема і акту наданих послуг) не змінює момент, з якого агрегати вважаються зданими виконавцем і прийнятими замовником, що встановлений в п. 1.8. договору.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з моменту здачі відповідачем позивачу 2 агрегатів з ремонту, за відсутності обґрунтованих заперечень щодо якості чи комплектності виконаних робіт, відповідні послуги у розумінні п. 5.1. договору вважаються переданими відповідачем позивачу 2.
А тому, як вірно встановлено судом першої інстанції, станом на 20.03.2023 відповідач виконав роботи за договором на суму 7 573 370,00 грн.
Стосовно доводів прокурора, що за видатковими накладними № 53, №54 від 10.03.2023 та №71 від 20.03.2023 відповідачем були надані послуги не у повному обсязі, як передбачено договором, а саме всупереч визначеному специфікацією обсягу узгоджених послуг відповідачем було здійснено ремонт агрегатів у меншій кількості колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з листа відповідача № 1514е від 07.04.2023, на який посилається прокурор, ТОВ «Авіакон» зазначило, що військовою частиною НОМЕР_1 НГ України фактично було передано авіаційно-технічне майно у кількості меншій, ніж було передбачено специфікацією.
Колегією суддів враховані приписи п. 1.5. договору, що доставка агрегату, що підлягає ремонту, на підприємство виконавця, здійснюється силами, засобами та за рахунок замовника.
Тобто, саме позивач 2 визначав кількість агрегатів, які мають бути передані відповідачу для проведення ремонту.
Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем не у повному обсязі був здійснений ремонт переданих йому агрегатів, що, зокрема, спростовується і підписаним між сторонами актом наданих послуг від 29.03.2023.
Більш того, сам прокурор у своїй позовній заяві вказував лише про надання послуг поза межами встановленого п. 5.1. строку та не зазначав, що певні послуги з ремонту агрегатів відповідачем позивачу 2 надані не були.
А тому колегія суддів відхиляє доводи прокурора в цій частині.
Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 610 та частина 1 статті 612 ЦК України).
Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Згідно з п. 7.2. Договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань щодо надання послуг за бюджетні кошти виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості послуг, з якого допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
З урахуванням обставин, встановлених вище, враховуючи зміст п.1.8 договору від 10.08.2022, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що правомірним для нарахування пені є період з 20.02.2023 по 19.03.2023    (28 днів) виходячи з суми надання послуг в розмірі 7 573 370,00 грн, що підтверджена накладними № 53 та №54 від 10.03.2023, №71 від 20.03.2023, а також специфікацією, що є додатком до договору.
Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність нарахувань пені в сумі 212 054,36 грн.
Водночас, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу у сумі 525 220,50 грн., оскільки враховуючи визнаний судом правомірним період для нарахування штрафних санкцій з 20.02.2023 по 19.03.2023, прострочення відповідачем виконання зобов`язання за договором становить менше, ніж 30 днів, а тому відповідно до п. 7.2. договору у позивача 2 відсутні правові підстави для нарахування відповідачу штрафу.
Стосовно заявленого у суді першої інстанції клопотання про зменшення розміру неустойки колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною третьою  статті 551 ЦК України  розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Аналогічні приписи наведено у  статті 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Аналіз приписів  статей 551 ЦК України,  233 ГК України  дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. 
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).
Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 року № 7-рп/2013).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, викладено правову позицію, відповідно до якої за частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою  статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до  статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених  статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені  статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої  статті 551 Цивільного кодексу України  про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша  статті 624 Цивільного кодексу України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій  статті 627 Цивільного кодексу України  засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.
Судом першої інстанції вірно враховані доводи відповідача, що він є єдиним надавачем послуг на території України з ремонту вертольотів серії Мі і агрегатів до них, та є об`єктом критичної інфраструктури в сфері оборони. 
Як вбачається з відомостей з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником відповідача є Акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ОБОРОННА ПРОМИСЛОВІСТЬ», а власником останнього є держава в особі Кабінету Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2021 №363 «Питання оборонних закупівель» для підприємств, які виконують оборонні замовлення, обмежено рівень прибутку у складі ціни 1 відсотком витрат на придбання комплектувальних виробів та 30 відсотками решти витрат у складі виробничої собівартості послуг оборонного призначення. 
Таким чином, стягнення штрафних санкцій з відповідача впливає на можливості підприємства в подальшому залучати власні кошти для виконання договорів.
Колегією суддів також враховано, що відповідачем у повному обсязі були надані відповідні послуги за договором, які були прийняті позивачем 2 без зауважень та заперечень. У даному випадку прострочення виконання робіт зі сторони відповідача було незначне (28 днів).
Водночас, ні прокурор ні позивачі не доведи понесення Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору в частині строків виконання робіт.
А тому, враховуючи співмірність негативних наслідків для відповідача з інтересами позивачів, враховуючи, що відповідач є надавачем послуг, які є актуальними під час введення в Україні воєнного стану, який неодноразово був продовжений та діє зараз, суд першої інстанції правомірно частково задовольнив клопотання відповідача та зменшив пеню на 50% з 212 584,36 грн до 106 027,18 грн.
Таке зменшення розміру пені є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Сумської області від 18.10.2023 року у справі № 920/791/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В  :
1. Апеляційну скаргу керівника Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону на рішення Господарського суду Сумської області від 18.10.2023 у справі № 920/791/23 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 18.10.2023 у справі № 920/791/23 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Поновити дію рішення Господарського суду Сумської області від 18.10.2023 у справі № 920/791/23.
5. Матеріали справи № 920/557/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 26.02.2024

Головуючий суддя                                                            М.А. Барсук 

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

                                                                                М.А. Руденко