ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 р.	Справа № 520/8208/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 21.09.23 року по справі № 520/8208/22
          за позовом       ОСОБА_1  
          до       Департаменту патрульної поліції 
          про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до  Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 07.03.2022 №581о/с в частині звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції;
- поновити з 08.03.2022 лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати на виплатити на користь лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції середній заробіток за час його вимушеного прогулу.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваного наказу про звільнення зі служби в поліції інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції  лейтенанта поліції ОСОБА_1 .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом Департаменту патрульної поліції «По особовому складу» від 15.11.2021 №1520 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.
07.03.2022 ОСОБА_1 подано на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 07.03.2022 у зв`язку з небажанням проходити службу.
У поданому 07.03.2022 рапорті ОСОБА_1 також зазначено, що від проходження військово-лікарської комісії відмовляється, так як вважає свій стан здоров`я задовільним. Претензій щодо свого звільнення не має.
Вищевказаний рапорт датований 07.03.2022 та підписаний ОСОБА_1 , що не заперечується позивачем.
За результатом опрацювання вказаного рапорту наказом Департаменту патрульної поліції від 07.03.2022 №581 о/с "По особовому складу" лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції по управлінню патрульної поліції в Харківській області, з 07.03.2022, з виплатою грошової компенсації за 5 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році, установивши премію за березень 2022 року в розмірі 166,472 відсотків. Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки у календарному обчисленні становить 03 роки 01 місяць 09 днів. Сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, складає 6155,27 грн. Підстава: рапорт ОСОБА_2 від 07.03.2022.
В той же день, 07.03.2023, ОСОБА_1 ознайомився із наказом про звільнення від 07.03.2022 №581 о/с "По особовому складу" та отримав витяг з нього, про що свідчить власноручний підпис позивача на витязі із наказу, що міститься в матеріалах справи.
Крім того, ОСОБА_1 07.03.2022 надано розписку про отримання обхідного листа у відділі кадрів 07.03.2022, про ознайомлення з порядком здачі службового посвідчення та спеціального жетону з індивідуальним номером до ВКЗ при звільненні, що також підтверджується власноручним підписом ОСОБА_1 і проставленою датою у вказаній розписці.
Однак, оскільки позивач стверджує, що ним 07.03.2022 поданий рапорт про відкликання рапорту про звільнення за власним бажанням, ОСОБА_1 вважає наказ ДПП від 07.03.2022 №581 о/с "По особовому складу" про звільнення протиправним, у зв`язку з чим, звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Керуючись ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Так, Законом України «Про Національну поліцію» визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VІІІ) передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.
Тобто, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 77 Закону №580-VІІІ, днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
День звільнення вважається останнім днем служби.
При цьому, порядок звільнення зі служби в поліції за власним бажанням Законом України «Про Національну поліцію» не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону №580-VIII встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Керуючись п. 4 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VІІІ встановлено, щодо приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, нормативно-правові акти, які були прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися, як спеціальні норми права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів.
Відтак, оскільки Національна поліція входить до структури Міністерства внутрішніх справ, то в питаннях своєї діяльності та проходження служби працівники поліції, керуються в тому числі і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ.
Колегія суддів зазначає, що на час видання спірного наказу про звільнення діяли норми Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114).
При цьому, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Позиція аналогічного змісту наведена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 по справі №21-8а15.
Враховуючи викладене, відносини щодо проходження служби в органах внутрішніх справ не є трудовими, тому питання по звільненню/поновленню на службі, підлягали вирішенню відповідно до Положення №114, яким чітко визначено процедуру звільнення працівників з органів внутрішніх справ.
Колегія суддів звертає увагу на те, що п. 4 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII передбачено можливість застосування норм Положення при вирішенні питання щодо дотримання відповідачем процедури звільнення позивача зі служби в поліції.
Відповідно до пп. «ж» п. 63 Положення №114, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Відповідно до п. 68 Положення №114, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
За змістом п. 68 Положення №114, звільнення особи рядового і начальницького складу зі служби на підставі пп. «ж» п. 63 даного Положення, до спливу тримісячного строку від дня попередження про своє бажання звільнитися, якщо сторони не домовились про звільнення у коротші строки, є безпідставним.
Проте, у межах передбаченого п. 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення, сторони трудового договору можуть домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого п. 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Якщо такої дати у рапорті про звільнення не було, то при звільненні особи за таких обставин, слід враховувати було положення п. 68 Положення №114.
Така правова позиція вже неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 09.04.2012 у справі №21-99а12, від 29.05.2012 у справі №21-122а12, в тому числі Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №820/5844/16 від 05.05.2019 яка враховується колегією суддів при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.
З матеріалів справи вбачається, що 07.03.2022 позивач подав рапорт про звільнення за власним бажанням із зазначенням дати звільнення та підстав звільнення - 07.03.2022, що в свою чергу свідчить про те, що домовленість сторін щодо звільнення позивача досягнута.
Отже, у відповідача були наявні підстави для звільнення позивача зі служби поліції до спливу тримісячного строку від дня попередження позивачем про своє бажання звільнитися, і відповідач 07.03.2022 звільнив позивача зі служби в поліції згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням).
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.12.2019 у справі №826/375/17.
Щодо посилання позивача на те, що ним 07.03.2022 подавався рапорт про відкликання свого рапорту про звільнення, колегія суддів зазначає, що позивачем до позовної заяви надано копію рапорту від 07.03.2022, в якому ОСОБА_1 просить у зв`язку зі зміною сімейних обставин не розглядати по суті його рапорт від 07.03.2022 про звільнення.
Однак, позивачем не надано суду ні першої ні апеляційної інстанції доказів звернення з цим рапортом до керівництва Департаменту патрульної поліції та його отримання відповідачем, що не спростовує твердження представника відповідача про те, що рапорт ОСОБА_1 від 07.02.2022 про відкликання рапорту про звільнення від 07.02.2022 не надходив на розгляд Департаменту патрульної поліції.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи позивача про протиправність оскаржуваного наказу про звільнення у зв`язку з подання ОСОБА_1 рапорту про відкликання рапорту про звільнення від 07.02.2022.
Щодо посилання позивача на швидкість розгляду його рапорту про звільнення, що свідчить про неможливість його звільнення за один день 07.03.2022, колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до пп. 46 п. 6 розділу ІІ Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 20.05.2016 №414, документи, які підлягають реєстрації, необхідно реєструвати в день їх надходження і передавати на розгляд керівництву органу чи підрозділу поліції або до відповідних структурних підрозділів за належністю.
Отже, рапорт ОСОБА_1 про звільнення, поданий 07.03.2022, відповідно до вимог Інструкції був зареєстрований та переданий на розгляд керівництва Департаменту патрульної поліції у той же день, що дозволяє зробити висновок про об`єктивну можливість прийняття наказу про звільнення 07.03.2022.
Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідач, Департамент патрульної поліції, в спірних правовідносинах діяв у спосіб та у межах своїх повноважень, а оскаржуваний наказ від 07.03.2022 №581о/с є правомірним та не підлягає скасуванню.
Оскільки решта позовних вимог є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції від 07.03.2022 №581о/с в частині звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, яка за вказаними вище висновками не підлягає задоволенню, відтак відсутні підстави для задоволення решти позовних вимог.  
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 по справі № 520/8208/22  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова	
Судді	   	Л.В. Мельнікова    А.О. Бегунц   	
Повний текст постанови складено  28.02.2024 року