УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2024 року
м. Київ
Справа № 148/1245/19
Провадження № 51 - 188 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 20 червня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року щодо нього,
встановив:
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 20 червня 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України, зараховано ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 09 травня 2019 року по 04 липня 2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року апеляційну скаргу прокурара задоволено частково, а апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - залишено без задоволення. 
Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 20 червня 2023 року змінено в частині визначення початку строку покарання, строку попереднього ув`язнення, зазначено, що строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 09 травня 2019 року по 04 липня 2019 року та строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання за цим вироком з             20 червня 2023 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 вбачається, що він порушує питання про перегляд судових рішень щодо нього в касаційному порядку.
Проте, касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без руху на підставі ст. 429 ч. 1 КПК України.
Відповідно до ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Згідно з ст. 438 ч. 1 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). 
Засудженому слід врахувати те, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, засуджений, не погоджується з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, однак не наводить обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень відповідно до вимог ст. 438 КПК України з урахуванням ст. 414 КПК України.
Касаційна скарга не містить посилань на обставини, які не були враховані судами першої та апеляційної інстанцій під час постановлення ними рішень, а відповідно до цього й на порушення положень матеріального і процесуального законів, які, на думку засудженого, були допущені місцевим та апеляційним судами.
Також у поданій скарзі засуджений не зазначає, в чому полягає незаконність ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення закону, в силу ст. 419 КПК України, на його думку, було допущено цим судом, які доводи апеляційних скарг сторони захисту суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.
Крім того, касаційну скаргу подано із порушенням ст. 427 ч. 2 п. 5 КПК України, відповідно до якої у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Згідно з положеннями ст. 436 ч. 1 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Отже, засуджений має уточнити прохання щодо судових рішень з врахуванням повноважень касаційного суду прийняти одне з рішень, передбачених                 ст. 436 КПК України.
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Керуючись ст. 429 ч. 1 КПК України, Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху.
Встановити засудженому ОСОБА_4 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3