П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/25000/23	
Перша інстанція: суддя Танцюра К.О.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Турецької І.О.,
          Шеметенко Л.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2023р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому просив:
- визнати   протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічно у розмірі семи мінімальних пенсій за віком згідно ст.13 Закону №3551- XII, з урахуванням раніше сплачених сум допомоги;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 та 2023 роки щорічно у розмірі семи мінімальних пенсій за віком згідно ст.13 Закону №3551-XII, з урахуванням раніше сплачених сум допомоги.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером, перед виходом на пенсію проходив службу в органах внутрішніх справ та є інвалідом війни 3 групи. 
У серпні 2023р. ОСОБА_1   звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити чи нарахована йому грошова допомога у розмір семи мінімальних пенсії за віком згідно ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, однак листом відповідача від 5.09.2023р. його повідомлено про те, що   нарахована щорічна разова грошова допомога як особі з інвалідністю внаслідок війни у червні 2022р. згідно Постанови КМУ від 7.05.2022р. №540 в сумі 3 391грн. та серпні 2023р. згідно Постанови КМУ №754 в сумі 2 700грн..
Не погоджуючись із такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023р. адміністративний позов задоволено.
Визнано   протиправною бездіяльність ГУ ПФУ України в Херсонській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги   у розмірі семи мінімальних пенсій за віком згідно ст.13 Закону №3551-XII, з урахуванням раніше сплачених сум допомоги.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу до 5 травня за 2022р. та до Дня Незалежності України за   2023р. у розмірі семи мінімальних пенсій за віком згідно ст.13 Закону №3551-XII, з урахуванням раніше сплачених сум допомоги.
Стягнути з ГУ ПФУ  в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,6грн..
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Херсонській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що  27.02.2020р. позивач набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998р. №367-ХІV, яка передбачала розмір одноразової   грошової       допомоги   особі з інвалідністю внаслідок війни 3 груп у  розмірі  семи мінімальних пенсій за віком.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 має статус   особи з інвалідністю внаслідок війни 3   групи, що   підтверджується   посвідченням   № НОМЕР_1 (а.с.11).
7.08.2023р. ОСОБА_1   звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою, в якій просив повідомити чи нарахована йому грошова допомога у розмір семи мінімальних пенсії за віком згідно ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Однак, листом від 5.09.2023р. ГУ ПФУ в Херсонській області позивача повідомлено про те, що йому нарахована щорічна разова грошова допомога як особі з інвалідністю внаслідок війни у червні 2022р. згідно Постанови КМУ від 7.05.2022р. №540 в сумі 3 391грн. та серпні 2023р. згідно Постанови КМУ №754 в сумі 2 700грн..
Не погодившись із розміром вказаних виплат, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність дій ГУ ПФУ в Херсонській області, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян врегульовані, насамперед, приписами ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-XII (далі - Закон №3551).
Приписами Закону №3551 передбачено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них (стаття 12), особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 13), учасникам війни (стаття 14), особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551 (стаття 15), особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною (стаття 16).
Зокрема, ст.13 Закону №3551 в останній редакції («Пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них») встановлено, що Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.
У зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020р. у справі №1-247/2018 (3393/18) та визнанням таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окремого положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.ст.12, 13, 14, 15 та 16 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, ст.12 Закону №3551-ХІІ відновила дію у редакції Закону №367-ХІV.
Починаючи з 27.02.2020р. розмір разової грошової допомоги до 5 травня підлягає нарахуванню і виплаті органом, уповноваженим здійснювати таку виплату, відповідно до ст.12 Закону №3551-ХІІ у такій редакції «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком».
Водночас Постановою №540 Уряд встановив, що разова грошова допомога до 5 травня у 2022 році виплачується в таких розмірах, зокрема: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин II групи – 3 906грн..
Поряд з   цим,     відповідно   до Порядку здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої ЗУ  «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  і  «Про жертви нацистських переслідувань», затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2023р. №754 грошова допомога виплачується до 24.08.2023р. в такому розмірі: 1) особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 3100 гривень; II групи - 2900 гривень; III групи - 2700 гривень(п.3 Порядку).
У справі, яка розглядається, ключовим є питання визначення в умовах воєнного стану розміру виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2022 та 2023 роках особам з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи.
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
Так, у постанові від 13.06.2023р. у справі №560/8064/22, розглянутої Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, сформовано такі правові висновки:
1) держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності без запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність (ветеранів війни, учасників бойових дій, осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни), та членів їхніх сімей;
(2) Бюджетним кодексом України не можна доручати Кабінету Міністрів України встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом регулювання спеціального Закону №3551-ХІІ;
(3) тимчасове обмеження окремих соціальних пільг особам, які захищають або захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей, у разі запровадження режиму воєнного стану, за умови додержання вимог п.5 ч.1 ст.6 Закону №389-VIII, може відбуватись за умови внесення змін до спеціального Закону №3551-ХІІ, який регулює відносини забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць, а не шляхом внесення змін до бюджетного законодавства з подальшим ухваленням Кабінетом Міністрів України рішення щодо визначення розмірів соціальних гарантій;
(4) Уряд в додатку до Порядку №540 установив, що у 2022 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом №3551-XII, зокрема, інвалідам війни здійснюється у розмірах: I групи 4 421грн, II групи 3 906грн, III групи 3 391грн, тобто визначив інші, ніж у вказаному Законі, розміри щорічної допомоги до 5 травня, що свідчить про невідповідність такого нормативного акту Кабінету Міністрів України положенням Закону №3551-XII, який має вищу юридичну силу, а відтак положення цього Порядку щодо визначення розмірів такої щорічної разової грошової допомоги не можуть бути застосовані у відносинах її виплати у 2022 році;
(5) виплата інвалідам війни щорічної разового грошової допомоги до 5 травня у 2022 році має здійснюватися відповідно до ст.13 Закону №3551-ХІІ у редакції Закону №367-ХІV, у таких розмірах:
I групи - десять мінімальних пенсій за віком;
II групи - вісім мінімальних пенсій за віком;
III групи - сім мінімальних пенсій за віком.
Одночасно Верховний Суд у зазначеній постанові відступив від висновків, раніше викладених в постанові Верховного Суду від 1.12.2022р. у справі №580/2869/22, щодо правомірності нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі, визначеному Порядком №540.
Застосовуючи наведені вище правові висновки Судової палати Верховного Суду до правовідносин, які виникли у справі, що розглядається, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки на час виплати позивачу у 2022 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли положення ст.12 Закону №3551-XII і Порядків №540 та №754 які по-різному визначають розмір виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, з огляду на положення ч.3 ст.7 КАС України, якою визначаються загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги інвалідам війни у 2022 та 2023 роках слід застосовувати не Порядки №540 та №754, а Закон №3551-XII, який має вищу юридичну силу та є спеціальним законом у цій сфері відносин.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 ..
Що стосується доводів апелянта про те, що позовні вимоги про захист права на соціальний захист заявлені до неналежного відповідача, то судова колегія виходить з наступного.
Пунктами 2 та 3 Постанови №540 передбачено, що виплата грошової допомоги у 2022 році здійснюється, зокрема:
- органами Пенсійного фонду України - особам, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 року, шляхом включення у відомості (списки) на виплату пенсій;
- структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад - особам, які не перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 р., шляхом перерахування коштів на спеціальні рахунки військових частин, установ і організацій за місцем їх служби, а особам, які не є військовослужбовцями, поліцейськими, особами начальницького та рядового складу, - на поточні рахунки таких осіб в уповноважених банках.
При цьому, пунктом 3 Постанови №754 визначено, що розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є:
1) щодо напрямів, зазначених у підпунктах 1 і 2 пункту 4 цього Порядку:
Рада міністрів Автономної Республіки Крим та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення);
структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - місцеві органи соціального захисту населення), центри з нарахування та здійснення соціальних виплат, які відповідають вимогам пункту 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України (далі - центри з нарахування та здійснення соціальних виплат);
2) щодо напрямів, зазначених у підпунктах 3 і 4 пункту 4 цього Порядку, - Пенсійний фонд України.
Із матеріалів справи вбачається, що виплата одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2022 та 2023 роки щорічно у розмірі семи мінімальних пенсій за віком згідно ст.13 Закону №3551-XII здійснювалась саме ГУ ПФУ в Херсонській області, у розмірі визначеному вищевказаними постановами.
З урахуванням зазначеного, судова колегія приходить до висновку, що ГУ ПФУ в Херсонській області є належним відповідачем, а тому вказані доводи апелянта є безпідставними та не обґрунтованими. 
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення.
          Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023р. залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.          

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді:                                                                                          Турецька І.О.

                                                                                                    Шеметенко Л.П.