Справа № 308/14447/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

21 грудня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
       головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Джуги С.Д і Мацунича М.В. 
       з участю секретаря Сливки С.В.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 грудня 2022 року (у складі судді Іванова А.П.) за позовом Ужгородського наукового ліцею Закарпатської обласної ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради та комунальна установа «Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської області» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, -
ВСТАНОВИВ:
       Ужгородський науковий ліцей Закарпатської обласної ради звернувся до суду з цим позовом у грудні 2019 р. 
       Просив усунути перешкоди у користуванні його майном шляхом виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із займаного ними приміщення, а саме: кімнат № НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 .
       На обґрунтування позовних вимог указав, що з 11-14 квітня 2017 р. спеціалістами відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства управління Дєржспоживслужби в м. Ужгороді проведена планова перевірка по дотриманню санітарного законодавства позивача, який розташований у АДРЕСА_2 .
Під час перевірки були виявлені порушення вимоги санітарного законодавства, а саме: в спальному корпусі на першому поверсі в кімнатах АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 проживає сім`я з чотирьох осіб, зокрема: батько ОСОБА_1 , 1961 р. н., мати ОСОБА_2 , 1978 р. н., дитина ОСОБА_3 , 2005 р. н., і дитина ОСОБА_4 , 2007 р. н., що порушує пункт 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01.
У зв`язку із цим управлінням Дєржспоживслужби в м. Ужгороді було складено припис № 148 від 18.04.2017, яким зобов`язано директора позивача вирішити питання про звільнення спального корпусу від проживання сторонніх осіб.
21.04.2017 р. позивачем було складено наказ № 131/ода про виконання припису Управління Держспоживслужби в м. Ужгороді, яким зобов`язано відповідача ОСОБА_2 звільнити займані приміщення спального корпусу до 01.06.2017.
На виконання вимог припису позивач неодноразово звертався до відповідачів із вимогою про виселення.
Однак, на сьогоднішній день відповідачі й надалі продовжують проживати в спальному корпусі позивача без будь-яких правових на те підстав, що підтверджується відсутністю ордеру або відповідного договору. До того ж, цей спальний корпус призначений для проживання виключно осіб, що навчаються в Ужгородському науковому ліцеї Закарпатської обласної ради (пункт 5.8 Статуту).
Проживання відповідачів у нежилому приміщенні спального корпусу створює перешкоди його власнику в користуванні та розпорядженні належним йому на праві управління майном, в добровільному порядку відповідач не звільняє зайняте приміщення. Ані позивачем, ані власником майна відповідних договорів про передачу кімнати у спальному корпусі позивача не укладалося. Відтак, правові підстави для зайняття (чи проживання в кімнаті) приміщення спального корпусу відповідачів відсутні.
Відповідно до пункту 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов`язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.
Оскільки відповідачі своїми діями порушують законні права та інтереси позивача, то відповідно до статті 391 ЦК України позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися своїм майном.
15.12.2021 р. від позивача до суду надійшла заява про зміну предмета позову, згідно з якою на підставі частини третьої статті 49 ЦПК України позивачем змінено предмет позову у цій справі та просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні позивачем майном шляхом звільнення усіх приміщень спального корпусу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , від ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_5 ), його майна, домашніх тварин, а також заборонити ОСОБА_1 користуватися указаними приміщеннями.
Ухвалою суду від 08.02.2022 р. позовну заяву до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради та комунальна установа «Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської області», про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, в частині заявлених вимог до ОСОБА_2 залишено без розгляду.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 грудня 2022 р. позов задоволено: усунуто перешкоди у користуванні та розпорядженні Ужгородським науковим ліцеєм Закарпатської обласної ради майном шляхом звільнення усіх приміщень спального корпусу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , від ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_5 ), його майна, домашніх тварин, а також заборонити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_5 ) користуватися указаними приміщеннями.
ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-відповідачі були вселені до приміщення по АДРЕСА_2 саме як до гуртожитку;
-житлове приміщення по АДРЕСА_2 є єдиним житлом відповідачів;
-відповідачі тривалий час проживали в житловому приміщенні по АДРЕСА_2 та вважали його своїм житлом, тому на правовідносини сторін поширювався і поширювався правовий режим користування приміщенням гуртожитку;
-задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував тривалість проживання відповідача у вказаному приміщенні, відсутність у нього іншого придатного до проживання житла, інші негативні наслідку задоволення позовних вимог – позбавлення відповідача нормального сімейного життя, а також можливості реалізації ним батьківських обов`язків.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Доводи заперечення зводяться до того, що відповідач не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.
Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, із таких мотивів.
Суд виходив із того, що позивач належними та допустимими доказами довів факт належності йому на праві власності спірного приміщення, а також володіння відповідачем ОСОБА_1 ним без належних правових підстав.
Натомість, відповідач не довів своїх заперечень про правомірність володіння і користування цим приміщенням.
Відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності користування спірним приміщенням, а з матеріалів справи вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 . При цьому, зазначений будинок належить відповідачу на праві приватної власності у цілому, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта/щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка № 198292446 від 30.01.2020).
У даному випадку проживання відповідача в приміщенні спального корпусу створює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні належним йому на праві управління майном.
При цьому суд установив, що спальний корпус під літ. Б, загальною площею 2408,2 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , обліковується на балансі позивача з цільовим використанням: для проживання учнів школи з віддалених районів Закарпатської області.
Згідно з підпунктом 3 пункту XIII рішення сесії обласної ради від 23.12.1992 «Про комунальну власність області та програму її приватизації» майновий комплекс по АДРЕСА_2 належить до об`єктів обласної комунальної власності і згідно з розпорядженням Голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 306 від 01.06.2005 переданий Управлінню освіти і науки Закарпатської облдержадміністрації для створення Ужгородського наукового ліцею Закарпатської обласної ради.
Відповідно до зведеного акту вартості споруджень і будівель та анкети паспорту-будівлі до майнового комплексу позивача, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , належить і спальний корпус.
Крім того, рішенням № 340 від 13.06.2007 Ужгородської міської ради IV сесії V скликання надано дозвіл позивачу на підготовку проекту відведення земельної ділянки площею 3,6527 га під будівлями та приміщеннями школи-інтернату по АДРЕСА_2 (у постійне користування).
Згідно з витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2102600472018 від 11.04.2018 земельна ділянка за кадастровим номером 2110100000:51:002:0129, що розташована по АДРЕСА_2 , призначена для будівництва та обслуговування будівель закладу освіти.
Пунктом 1.1 Статуту позивача (нова редакція), затвердженого наказом департаменту освіти і науки Закарпатської обласної державної адміністрації 15.12.2016 № 336, передбачено, що Ужгородський науковий ліцей Закарпатської обласної ради створено згідно з розпорядженням голови облдержадміністрації 01.06.2005 № 306 та наказом управління освіти і науки облдержадміністрації 10.06.2005 № 484, знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області.
Відповідно до пунктів 5.1 - 5.3 Статуту матеріально-технічна база спеціалізованої школи-інтернату включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло, інші матеріальні цінності, вартість яких відображено у балансі спеціалізованої школи-інтернату. Майно спеціалізованої школи-інтернату є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області, яке закріплюється за нею на правах оперативного управління і складається з основних фондів та оборотних засобів, вартість яких відображається у самостійному балансі спеціалізованої школи-інтернату (свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серія АОО № 385090). Спеціалізована школа-інтернат володіє, користується та розпоряджається цим майном на правах оперативного управління, вчиняючи щодо нього будь-які дії, що не суперечать чинному законодавству України, цьому Статуту та колективному договору. Контроль за використанням та збереженням майна, закріпленого за спеціалізованою школою-інтернатом на правах оперативного управління від імені власника здійснює орган управління майном – управління з питань забезпечення повноважень щодо управління об`єктами спільної власності Закарпатської обласної ради.
Відповідно до пункту 2.11 Статуту спеціалізована школа-інтернат працює в режимі школи повного дня, має спальний корпус, забезпечує вихованців гарячим харчуванням.
Згідно з пунктом 5.8 Статуту спальний корпус спеціалізованої школи-інтернат використовується для учнів такої школи.
Із 11-14 квітня 2017 р. спеціалістами відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства управління Дєржспоживслужби в м. Ужгороді проведена планова перевірка по дотриманню санітарного законодавства позивача, розташованого в АДРЕСА_2 .
Під час перевірки були виявлені порушення вимоги санітарного законодавства, а саме: в спальному корпусі на першому поверсі в двох кімнатах № 101 та № 103 проживає сім`я з чотирьох осіб, зокрема: батько ОСОБА_1 , 1961 р. н., мати ОСОБА_2 , 1978 р. н., діти ОСОБА_3 , 2005 р. н., і ОСОБА_4 , 2007 р. н., що не відповідає вимогам пункту 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01.
На підставі наведеного управлінням Дєржспоживслужби в м. Ужгороді складено припис № 148 від 18.04.2017, згідно з яким зобов`язано директора позивача вирішити питання про звільнення спального корпусу від проживання сторонніх осіб.
21.04.2017 позивачем винесено наказ № 131/ода «Про виконання припису Управління Держспоживслужби в м. Ужгороді», відповідно до якого зобов`язано ОСОБА_2 звільнити займані приміщення спального корпусу до 01.06.2017.
Із акту перевірки стану та ефективності використання майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та дотримання орендарями (при наявності) виконання умов договорів оренди від 23.10.2019 вбачається, що згідно з плановим проведенням перевірки та обстеження майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, на предмет їх технічного стану, цільового використання та забезпечення належного збереження, комісією, створеною відповідно до наказу № 55 від 27.09.2019 та листа УЗСШІ з ПВОП Закарпатської обласної ради від 02.10.2019 № 01-19/513, із представників балансоутримувача та представників органу, уповноваженого управляти майном та утримувати на балансі нерухоме майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області (комунальної власності області) – комунальної установи «Управління спільної власності територіальних громад» Закарпатської обласної ради, здійснено огляд технічного стану, перевірку використання за цільовим призначенням та ефективності використання майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, яке обліковується на балансі УЗСШІ з ПВОП Закарпатської обласної ради і розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Перевіркою нерухомого майна встановлено, що спальний корпус літ. Б використовується у цілому для проживання учнів Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів Закарпатської обласної ради. Будівля в цілому та приміщення перебувають у доброму стані, придатні до цільового використання. Забезпечені протипожежними засобами безпеки. Санітарний стан відповідає нормам. Обстеження приміщень проводилось на підставі наявних технічних паспортів, самостійні обміри проводились вибірково/не проводилися. Під час перевірки виявлено, що дві кімнати № 101 та № 103, які розташовані на першому поверсі спального корпусу площею 19,4 кв. м. кожна, цільове призначення яких проживання учнів школи, використовують для проживання сторонні особи, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , та їх неповнолітні діти 2005 та 2007 р. народження. На вимогу членів комісії жодних підтверджуючих документів на перебування (проживання) зазначених осіб у цих кімнатах спального корпусу не надано. Зі слів адміністрації Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів Закарпатської обласної ради вказані особи мешкають великий проміжок часу без відповідних документів, виселятися з кімнат не бажають. Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , їх неповнолітні діти зареєстровані за іншими адресами і житлом забезпечені. Також комісією, із метою з`ясування факту законності перебування (проживання) сторонніх осіб у кімнатах спального корпусу, було здійснено виклик наряду поліції, які прибули о 15.30 (№ виклику 10 23021). На вимогу працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не надали жодних підтверджуючих на їх право перебування (проживання) документів. Комісією запропоновано: здійснити поглиблену перевірку законності перебування (проживання) сторонніх осіб у кімнатах для проживання учнів школи № 101 та № 103, які розмішені у спальному корпусі на першому поверсі, площею 19,4 кв. м. кожна, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх неповнолітніх дітей 2005 та 2007 р. народження; ознайомити з вимогою про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у визначений строк.
Матеріалами справи встановлено, що 15.11, 28.11 та 09.12.2022 двері зайнятих відповідачем ОСОБА_1 кімнат № 101 та № 103 першого поверху пансіону Ужгородського наукового ліцею Закарпатської обласної ради (є правонаступником Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , були зачинені. ОСОБА_1 ключі від дверей вказаних кімнат пансіону адміністрації школи-інтернат не повернув.
Зазначені обставини підтверджується відповідними актами, складеними комісією у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яка дійшла висновку про відсутність ознак та підстав вважати, що ОСОБА_1 виселився та звільнив кімнати № 101 та № 103 першого поверху пансіону закладу, а також, що звільнив вказані кімнати від свого майна.
Будівля корпусу № 2 школи-інтернат (літ. Б згідно з планом земельної ділянки) за наявною у школі-інтернат документацією значилася та значиться як спальний корпус і статусу гуртожитки не мала. Дана будівля як гуртожиток у виконавчому комітеті Ужгородської міської ради зареєстрована не була. Рішення про надання будь-кому жилої площі в гуртожитку заклад освіти не приймав та ордера на жилу площу в гуртожитку не видавав.
Об`єкт нерухомого майна – будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває у комунальній власності Закарпатської області. Відповідно до відомостей технічного паспорта, виготовленого 25.12.2013 ФОП ОСОБА_9 , інв. сп. № 87, який є документом, що містить основні відомості про об`єкт нерухомого майна (місцезнаходження (адресу), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта та інше), до складу будівель та споруд за вищевказаною адресою належить літера Б – спальний корпус, загальною площею 2398,4 кв. м. Будівля складається із трьох поверхів та обладнана підвалом. При цьому відомості про будівлю гуртожитку за вказаною адресою відсутні.
Ці обставини підтверджуються копією витягів з техніко-робочого проекту № 786 на «устройство тира в помещении подавала спального корпуса (1982), проекта Комплексный капитальный ремонт спального корпуса школы-интернат в гор. Ужгороде (1985), проекта Паспорт отделки фасадов (1994 р.)», інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_2 , за 2005 рік, технічних паспортів за 2008 та 2013 роки, довідкою школи-інтернат від 19.05.2022 за № 01-19/304 та відповіддю, наданою комунальною установою «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради від 14.06.2022 за № 04-06/726.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності як суб`єктивне цивільне право містить у своєму складі правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших та правомочність захисту.
Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка реалізується, передусім, через пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути будь-якої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; виключне панування особи над річчю унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності стосовно неї.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.
Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до пункту 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов`язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не заслуговують на увагу з таких мотивів.
Довід апеляційної скарги про те, що відповідачі були вселені до приміщення по АДРЕСА_2 саме як до гуртожитку, не заслуговує на увагу як бездоказовий.
Посилання відповідача на те, що житлове приміщення по АДРЕСА_2 є єдиним житлом відповідачів, спростовується матеріалами справи, а саме тим, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 . При цьому, вказаний будинок належить відповідачу на праві приватної власності у цілому, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта/щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка № 198292446 від 30.01.2020). Придатність або непридатність цього нерухомого майна для проживання узагалі немає значення у контексті спірних правовідносин.
Довід апеляційної скарги про те, що відповідачі тривалий час проживали в житловому приміщенні по АДРЕСА_2 та вважали його своїм житлом, а тому на правовідносини сторін поширювався і поширювався правовий режим користування приміщенням гуртожитку, є суб`єктивною думкою сторони та спростовується матеріалами справи про те, що приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , ніколи не мало статусу гуртожитку.
Довід апеляційної скарги про те, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не врахував тривалість проживання відповідача у вказаному приміщенні, відсутність у нього іншого придатного до проживання житла, інші негативні наслідку задоволення позовних вимог – позбавлення відповідача нормального сімейного життя, а також можливості реалізації ним батьківських обов`язків узагалі, не має правового значення по суті спірних правовідносин.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Доводи апеляційної скарги, які є аналогічними доводам позовної заяви, були предметом дослідження судом першої інстанції, спростовуються наведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішень, ухвалених із додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 грудня 2022 року залишити без змін.                                                                 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         4.Повне судове рішення складено 12 січня 2024 р.
Судді: