Справа № 342/705/23 
Провадження № 22-ц/4808/274/24 
Головуючий у 1 інстанції Федів Л. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.,
               суддів:                        Баркова В.М., Бойчука І.В., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович, на рішення Городенківського районного суду від 04 грудня 2023 року, у складі судді Федів Л.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в:
В червні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 23278,13 грн та судових витрат.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13.12.2019 між ОСОБА_1 було підписано заяву-договір №0046540 про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. За умовами заяви відповідачеві було надано споживчий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15151,51 грн, строк дії кредиту 6 місяців, процентна ставка % річних - 18, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 1% від суми поданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 5% від суми наданого кредиту. В день підписання заяви-договору №00446540 від 13.12.2019, відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита згідно умов заяви-договору, що підтверджується розпискою про отримання платіжної картки 13.12.2019.
Банк - первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. 
28.12.2021 між АТ «РВС БАНК» було укладено договір відступлення права вимоги №28/12-2021-1. Як вбачається з додатку №1 до договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за заявою-договором №0046540 від 13.12.2019 на загальну суму 22513,24 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10265,91 грн; заборгованість за процентами - 3 843,95 грн; заборгованість за комісією - 8333,38 грн; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) - 70,00 грн. 
На дату звернення до суду відповідач грошові кошти отримані в кредит не повернув та інші платежі передбачені умовами договору не сплатив. Станом на 01.06.2023 заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «ПАРІС» становить 22513,24 грн.
У зв`язку з простроченням позивачем грошового зобов`язання в сумі 22 513,24 грн, керуючись ч.2 ст.625 ЦК України та п.7.7.2.17 Публічної пропозиції, нараховано: 107,32 грн за користування грошовими коштами за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 та 657,57 грн інфляційних втрат за період з 28.12.2021 по 23.02.2022. 
Просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» заборгованість в сумі 23 278,13 грн та судові витрати.
Рішенням Городенківського районного суду від 04 грудня 2023 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість за заявою-договором № 0046540 від 13.12.2019 у розмірі 14944,75 грн та судовий збір у розмірі 1723,14 грн. 
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Атаманюк В.М. подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, вважає, що суд першої інстанції об`єктивно не оцінив всі обставини справи та порушив норми законодавства.
Зазначає, що 13.12.2019 між АТ «РВС БАНК» та відповідачем - ОСОБА_1 було укладено заяву - договір №00446540, згідно умов якого банк перерахував на картковий рахунок ОСОБА_1 15151,52 грн, строк дії кредиту 6 місяців, процентна ставка 18% річних.
Вказує, що вимога про сплату комісії за обслуговування кредиту є незаконною відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-1746 цс16 та згідно з висновками в постанові Верховного Суду від 19.08.2022 у справі 641/11984/15-ц.
Також представник відповідача вважає, що у даній справі є підстави для застосування позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. 
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позовна заява подана позивачем 07.06.2023, а спірний кредитний договір №0046540 укладено 13.12.2019, платіжна карта відповідачу видана 13.12.2019.
Зазначає, що в матеріалах справи є документи, які підтверджують про списання коштів з рахунку відповідача. Таке списання не свідчить про визнання боргу відповідачем, оскільки списання проводилося в примусовому порядку, а не за власною волею відповідача. Вищевказані обставини судом першої інстанції враховано не було.
Представник відповідача вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»
Вважає, що суд може поновити процесуальний строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини такого пропуску поважними i такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями.
Тобто сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.
Також вважає безпідставним посилання суду на те, що з вимогою про усунення порушення кредитного зобов`язання позивач звернувся до відповідача 25.10.2022, а позовна заява поступила 14.06.2023. Суд в порушення вимог статей 43, 44 та 261 ЦПК України, зробив висновок, що вимоги заявлені в межах позовної давності, 
Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
ТОВ «ФК «Паріс» подало відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а апеляційна скарга є необґрунтованою.
Судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального права в повному обсязі встановлено обставини, що мають значення для вирішення справи, не допущено порушень норм матеріального права, підстави для скасування рішення суду про задоволення позову відсутні.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення скарги з таких підстав.
Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 не виконав своїх договірних зобов`язань за договором споживчого кредиту № 0046540 від 13.12.2019 року, у зв`язку з цим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за даним договором, позивач підтвердив своє право вимоги на вказану заборгованість. Суд першої інстанції відмовив в частині позову щодо стягнення заборгованості за комісією з підстав визнання недійсними положень щодо плати за обслуговування кредиту. 
З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 13.12.2019 ОСОБА_1 було підписано Заяву-Договір №0046540 про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. 
За умовами заяви відповідачеві було надано споживчий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15151,51 грн, строк дії кредиту 6 місяців, процентна ставка % річних - 18, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту - 1% від суми поданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту -5% від суми наданого кредиту. 
Пунктом 11 заяви - договору №00446540 від 13.12.2019 стверджується, що відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита згідно умов заяви-договору, що підтверджується розпискою щодо отримання платіжної картки 13.12.2019, що не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.
13.12.2019 ОСОБА_1 також було підписано паспорт споживчого кредиту, яким визначено: основні умови кредитування з урахуванням споживача; інформація щодо реалізації річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача: процентна ставка, відсотків річних, тип процентної ставки, платежі за додаткові та супутні послуги банку, обов`язкові для укладення договору; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит.
Грошові кошти у сумі 15151,52 грн були зараховані АТ «РВС БАНК» 13.12.2019 на картковий рахунок клієнта, що підтверджується меморіальним ордером №4217 від 13.12.2019.        
28.12.2021 між акціонерним товариством «РВС БАНК» було укладено договір відступлення права вимоги №28/12-2021-1.
У п.п.1 п.1 Договору відступлення права вимоги Первісний Кредитор у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає права вимоги первісного кредитора та кредитними договорами зазначеними у Додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, які укладені між Акціонерним товариством «РВС БАНК» та боржниками. 
Згідно акту прийому - передачі прав вимоги і документів до Договору про відступлення права вимоги №28/12/2021-1 від 28.12.2021, підписаного АТ «РВС Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Паріс» та додатку №1 до договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача - ОСОБА_1 за заявою-договором №0046540 від 13.12.2019 на загальну суму 22513,24 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10265,91 грн; заборгованість за процентами - 3 843,95 грн; заборгованість за комісією - 8333,38 грн; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) - 70,00 грн.
Відповідач грошові кошти, отримані в кредит, не повернув та інші платежі передбачені умовами договору не сплатив. 
25.01.2022 ТОВ «ФК «ПАРІС» було направлено відповідачу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання №375/25/01/2022-1, шляхом погашення усієї заборгованості за кредитом, що підтверджується списком згрупованих відправлень Укрпошти, описом вкладення у цінний лист та копією квитанції від 26.01.2022, яка залишилась без виконання. 
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України  позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України).
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні встановлені законодавством України.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Також необхідно враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Статтею 516 ЦК України унормовано, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Зазначені норми повною мірою були враховані судом першої інстанції.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачу ОСОБА_1 було надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15152,52 гривень, строк дії кредиту 6 місяців, процентна ставка 18% річних.
Під час існування невиконаного грошового зобов`язання за договором позики, згідно з договором про відступлення права вимоги №28/12-2021-1 від 28.12.2021 до позивача ТОВ «ФК «Паріс» перейшло право вимоги до відповідача, тобто право вимагати виконання зобов`язань за договором позики. Заборгованість на час відступлення права вимоги складала 22513,24 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10265,91 грн; заборгованість за процентами - 3 843,95 грн; заборгованість за комісією - 8333,38 грн; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) - 70,00 грн.
Суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що вимога про сплату комісії за обслуговування кредиту є незаконною, оскільки суд першої інстанції відмовив в частині позову щодо стягнення заборгованості за комісією з підстав визнання недійсними положень щодо плати за обслуговування кредиту, врахувавши практику Верховного Суду, а саме постанову Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц. 
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Паріс» загальної суми заборгованості в розмірі 14 944,75 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10265,91 грн, заборгованість за процентами в розмірі 3843,95 грн, заборгованість за штрафними санкціями (пеня) в розмірі 70,00 грн, 3% річних за користування грошовими коштами за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 - 107,32 грн, інфляційних втрат за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 в розмірі 657,57 грн.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог ТОВ «ФК «Паріс» про стягнення заборгованості та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.
Щодо доводів апеляційної скарги про підстави для застосування позовної давності колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Представник відповідача в відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі вказував, що позивач пропустив строк на звернення до суду та не надав заяви про поновлення позовної давності та доказів поважності причин пропуску цього строку. Вказані доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до умов заяви-договору №0046540 від 13.12.2019 укладеного АТ «РВС БАНК» з відповідачем, строк на який надавався кредит 6 місяців. Договір відступлення права вимоги №28/12-2021-1, за яким АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за заявою-договором №0046540 від 13.12.2019 на загальну суму 22513,24 грн, укладено 28.12.2021. Із вимогою про усунення порушення кредитного зобов`язання, шляхом погашення усієї заборгованості за кредитом, ТОВ «ФК «ПАРІС» звернулося до відповідача 25.01.2022. 
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Так, договір укладено 13.12.2019 на строк 6 місяців. Таким чином, перебіг позовної давності розпочався 14.06.2020. Позовна заява ТОВ «ФК «Паріс» про стягнення заборгованості за кредитним договором поступила до суду поштовим зв`язком 14.06.2023. Згідно трекінгу відстеження Укрпошти відправлення №0504576716204 прийняте на пошту 08.06.2023, тобто в останні дні строку позовної давності.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №0046540 від 13.12.2019 пред`явлені в межах строку позовної давності.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович, залишити без задоволення, а рішення Городенківського районного суду від 04 грудня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                В.М. Барков
І.В. Бойчук