ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/489/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/707/22 Категорія: 304010000 	Биченко І.Я. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       12 березня 2024 року                                                                                               м. Черкаси   :

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Новіков О.М., Сіренко Ю.В.	
секретар 	Новицька Н.О.	

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.12.2023 (повний текст складено 02.01.2024, суддя в суді першої інстанції Биченко І.Я.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Новіков Ігор Миколайович, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся у березні 2022 року до суду з позовом, яким просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим №7123782200:01:000:0199, укладений 05.07.2017 між відповідачами, та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, здійснену на підставі такого договору, мотивуючи про те, що цей правочин укладено з метою ухилення відповідача ОСОБА_1 від виконання перед позивачем зобов`язань, які випливають з рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10.04.2019 у справі №703/1215/17 про стягнення коштів за договорами позики в загальній сумі 1 405 412 грн. За вказаним рішенням здійснюється відповідне виконавче провадження. Позивач наголошує на тому, що спірний договір укладено між родичами, адже ОСОБА_3 є зятем боржника ОСОБА_1 .

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.12.2023 позовні вимоги у справі задоволено з посиланням на недійсність спірного договору, як фраудаторного та фіктивного, тобто спрямованого на ухилення від виконання його стороною грошових зобов`язань перед позивачем у справі, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, за рахунок реалізації наявного нерухомого майна.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач  ОСОБА_1 подав 30.01.2024 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням відхилити позовні вимоги у справі. Скаржник наголошує на тому, що він правомірно уклав оспорюваний договір, використавши свої права власника на розпорядження майном. Суд не врахував медичні документи про наявність глаукоми у скаржника, отже він не міг продовжувати свою господарську діяльність на спірній земельній ділянці через що відчужив її іншій особі. Скаржник не користується спірною земельною ділянкою на даний час, чого суд не врахував. Доводам відповідача проти позовних вимог належної уваги не надано. Позивач знав про наявність спірної земельної ділянки у власності відповідача ще до виникнення грошових зобов`язань перед ним. Скаржник після укладення оспорюваного у цій справі договору повідомив про відчуження свого майна позивачу у справі. Позивач також був обізнаний про відчуження відповідачем земельної ділянки у 2019 році, що підтверджується промовою ОСОБА_2 у справі №703/1215/17, отже до позовних вимог мають бути застосовані наслідки спливу строку позовної давності. Суд у цій справі не встановив поважні причини пропуску зазначених строків. Суд помилково зазначив, що позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, адже під час розгляду справи та судових дебатах позивач присутній не був. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обгрунтованим.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що  рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10.04.2019 у справі №703/1215/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики в загальній сумі 1 405 412 грн.
При цьому позов у справі №703/1215/17 було подано суду у квітні 2017 року.
Вказане рішення суду набрало законної сили після перегляду в апеляційному порядку 24.10.2019.
Положеннями ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
03.06.2019 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області видано позивачу ОСОБА_2 виконавчий лист у справі №703/1215/17 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договорами позики в сумі 1 405 412 грн.
10.06.2019 старшим державним виконавцем Смілянського РВ ДВС ГТУ юстиції у Черкаській області Мандрикою О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59317748.
Згідно довідки про результати пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 18.02.2022 виконавче провадження №59317748 перебуває на стадії виконання. Відповідно до інформації про виконавче провадження №59317748 в межах даного виконавчого провадження, з метою належного виконання рішення суду, державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника та його коштів.
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.02.2022 за №298511396, 05.07.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (відповідачами) укладено договір купівлі-продажу належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим №7123782200:01:000:0199, площею 0,5395 га, який посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. та зареєстрований в реєстрі за №2483.
На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу 05.07.2017 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М. прийнято рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_3 , номер запису про право власності – 21235158, на земельну ділянку з кадастровим №7123782200:01:000:0199, площею 0,5395 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1287218071237, та припинення права власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку.
Позивач просить визнати недійсним вказаний правочин з підстав того, що, здійснюючи продаж спірного майна, ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на ухилення від виконання рішення суду у справі №703/1215/17 про стягнення з нього грошових коштів, що є підставою для визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки від 05.07.2017 недійсним, як фіктивного.
Правовідносини, наявні між сторонами у справі на підставі наведених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач посилався на те, що оспорюваний правочин (договір купівлі-продажу земельної ділянки) вчинений відповідачем без дійсних намірів створення правових наслідків, а з метою уникнення можливості звернення стягнення на зазначене нерухоме майно для погашення наявної за рішенням суду суми боргу, стягнутого з продавця за спірним договором на користь позивача.
Так фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц зазначила, що «Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)».
Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК, ВС у постанові від 24.07.2019 у справі №405/1820/17 урахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.
У даному випадку з матеріалів справи вбачається, що спірний правочин (договір купівлі-продажу земельної ділянки) відповідач ОСОБА_1 уклав на користь свого родича (чоловіка доньки) саме після звернення кредитора ОСОБА_2 до суду з позовними вимогами про погашення заборгованості у справі №703/1215/17, про що він був обізнаний. Більш того, іншого ліквідного майна, за рахунок якого можливо виконати рішення суду, у власності відповідача наразі немає, відтак, не можна стверджувати про те, що спірний договір купівлі-продажу належним чином відповідає вимогам законодавства, адже є всі підстави стверджувати про те, що його укладено з метою уникнення можливості задоволення грошових вимог кредитора відповідача за рахунок майна, яке відчужується за спірним правочином.
Отже висновки суду першої інстанції у даній справі про необхідність визнання недійсним оспорюваного правочину та скасування державної реєстрації прав, що ним обумовлена, є вірними та такими, що належним чином вбачаються з матеріалів справи.
У аспекті викладеного вище, апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що він правомірно уклав оспорюваний договір. 
При цьому надані скаржником медичні документи про наявність у нього глаукоми, як перешкоди для здійснення господарської діяльності на відчужуваній земельній ділянці, самі по собі не можуть свідчити про добросовісність в діях особи, яка, усвідомлюючи наявність у неї грошових зобов`язань перед контрагентом у значній сумі, вчиняє дії по відчуженню власного нерухомого майна на користь родича, що об`єктивно перешкодить виконати грошові зобов`язання за рахунок реалізації наявного майна.
Апеляційні посилання на те, що скаржник не користується спірною земельною ділянкою на даний час також не спростовують спрямованість спірного правочину на ухилення від можливого задоволення вимог кредитора продавця за рахунок майна, яке за таким правочином відчужено.
Апеляційний суд не погоджується з доводами скаржника про те, що позивач пропустив строки позовної давності у даній справі, з урахуванням такого.
Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Скаржник вказує, що позивачу було відомо про факт відчуження спірної земельної ділянки ще 10.04.2019 під час розгляду справи №703/1215/17 про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договорами позики, коли суду подавалася письмова промова із вказівкою на такі факти, при цьому позовні вимоги у цій справі заявлено суду 23.03.2022, 
Об`єктивних доказів того, що позивач раніше знав про наявність оспорюваного у цій справі правочину, скаржником суду надано не було.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Крім того, за приписами положень п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строки позовної давності продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), який мав місце з 12.03.2020 по 30.06.2023.
Відтак при розгляді справи не було встановлено пропуску строків позовної давності щодо вимог у цій справі з боку позивача.
Вказівки скаржника на те, що суд помилково зазначив, що позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, адже під час розгляду справи та судових дебатах позивач присутній не був, слід відхилити, оскільки свою позицію стосовно заявлених позовних вимог позивач виклав суду в усіх у попередніх судових засіданнях, які мали місце при розгляді цієї справи міськрайонним судом.
Інших доводів в обґрунтування апеляційних вимог, які б свідчили про помилковість висновків суду в цій справі, скаржником не представлено. 
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.12.2023 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.12.2023 у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Новіков Ігор Миколайович, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 13.03. 2024.

Суддя-доповідач

Судді