ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 березня 2024 року
м. Київ
Справа № 462/1945/23
Провадження № 51-7713 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої  судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
захисника                                                               ОСОБА_6 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023141390000100 за  обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Маріуполя Донецької області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, частинами 1, 3 ст. 307 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної  інстанцій обставини
Залізничний районний суд м. Львова вироком від 12 червня 2023 року визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначив йому покарання за ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 309 КК України у виді арешту на строк шість місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна.
Цим же вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 307 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Згідно з вироком ОСОБА_7 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне придбання, зберігання з метою збуту психотропних речовин в особливо великих розмірах, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений час, але не пізніше 15 год. 50 хв. 26 січня 2023 року, за невстановлених обставин незаконно придбав з метою збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, загальною масою 36,8227 г, та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - 3,4 метилендіоксиметамфетамін (МДМА), загальною масою 3,9126 г, що становить особливо великі розміри, які умисно незаконно зберігав при собі з метою подальшого збуту.
26 січня 2023 року, приблизно о 16 год. 50 хв., перебуваючи на вул. Генерала Курмановича у м. Львові поблизу підземного пішохідного переходу через залізничну колію, ОСОБА_7 був зупинений працівниками поліції, які виявили у його наплічному рюкзаку психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, загальною масою 36,8227 г, яка була розфасована у 65 прозорих полімерних             зіп-пакетів, обмотаних ізоляційною стрічкою червоного кольору; у 40 прозорих полімерних зіп-пакетів, обмотаних ізоляційною стрічкою жовтого кольору; та особливо небезпечну психотропну речовину - 3,4-метилендіоксиметамфетамін (МДМА), обіг якої заборонено, загальною масою 3,9126 г, яка була розфасована у 13 прозорих полімерних зіп-пакетів, обмотаних ізоляційною стрічкою зеленого кольору. Вказані психотропні речовини в особливо великих розмірах ОСОБА_7 незаконно зберігав у вищевказаному рюкзаку з метою подальшого збуту.
Крім цього, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання без мети збуту психотропних речовин, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений час, але не пізніше 15 год. 50 хв. 26 січня 2023 року, за невстановлених обставин незаконно придбав без мети збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, загальною масою 0,25 г, та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, мефедрон (4-метилметкатинон), загальною масою 0,2466 г, які незаконно зберігав без мети збуту у будинку за місцем свого проживання по                        АДРЕСА_1 , де вказані психотропні речовини 26 січня 2023 року були виявлені та вилучені працівниками поліції під час огляду.
Також ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут психотропних речовин у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений час, але не пізніше 15 год. 50 хв. 26 січня 2023 року, незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежений, - амфетамін, загальною масою 0,2825 грама, яка була розфасована в один прозорий полімерний зіп-пакет, обмотаний ізоляційною стрічкою червоного кольору. У подальшому 26 січня 2023 року, маючи умисел на збут психотропної речовини, прибувши за адресою: АДРЕСА_2 , він здійснив закладку, закопавши у землі пакет з амфетаміном за геолокаційними даними 49.79061, 25.03963 та здійснив фотографування її геолокації на свій мобільний телефон. Зазначені діяння були кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 307 КК України як незаконне придбання, зберігання з метою збуту психотропних речовин. 
Львівський апеляційний суд ухвалою від 21 вересня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Суть доводів касаційної скарги зводиться до незгоди захисника із кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК України. На його переконання, у діях засудженого відсутній склад вказаного злочину, оскільки докази у кримінальному провадженні підтверджують лише факт придбання і зберігання засудженим наркотичних засобів, а їх кількість та характер пакування не свідчить про наявність у ОСОБА_7 умислу на збут цих речовин. 
Надаючи власну оцінку доказам, у тому числі показанням засудженого, стверджує, що матеріали кримінального провадження не містять жодного прямого доказу, який би підтверджував мету збуту ОСОБА_7 наркотичних засобів, а досліджені докази є виключно непрямими. 
На думку захисника, апеляційним судом не спростовано доводи сторони захисту про відсутність у діях засудженого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, до того ж не враховано пояснення обвинуваченого щодо придбання і зберігання ним наркотичних засобів для власного вживання, а не для подальшого збуту.
Захисник вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції не врахував повною мірою даних, які характеризують засудженого, та пом`якшуючі покарання обставини.
Також вказує, що пояснення про мету збуту, надані його підзахисним на камеру у момент затримання, були надані під тиском працівників поліції.
Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 підтримав подану ним касаційну скаргу і просив її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника.
Іншим учасникам судового провадження надсилалося повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
За змістом статей 433, 438 КПК України суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину в цілому. 
Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги захисника щодо неправильної, на його думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Перевіривши кримінальне провадження в касаційному порядку, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 КК України, а також щодо його виправдання за ч. 1 ст. 307 КК України, в касаційній скарзі не оспорюються, а тому судове рішення в цій частині не перевіряється.
Вирішуючи питання про доведеність винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 307 КК України, суд першої інстанції послався на: 
дані протоколу затримання ОСОБА_7 від 26 січня 2023 року із фототаблицею та відеозаписом, з якого вбачається, що під час затримання ОСОБА_7 у нього в наплічному рюкзаку було виявлено та вилучено згортки, обмотані ізоляційною стрічкою жовтого, червоного та зеленого кольорів, й він пояснив, що придбав їх з метою збуту (т. 1 а. с. 33-45); 
висновки судових експертів № СЕ-19/114-23/1537-НЗПРАП, № СЕ-19/114-23/1535-НЗПРАП, № СЕ-19/114-23/1536-НЗПРАП, № СЕ-19/114-23/1532-НЗПРАП, № СЕ-19/114-23/1533-НЗПРАП, № СЕ-19/114-23/1533-НЗПРАП, за змістом яких у вилучених під час затримання ОСОБА_7 згортках виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, загальною масою 36,8227 г, та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, 3,4- метилендіоксиметамфетамін (МДМА), загальною масою 3,9126 г (т. 1 а. с. 60-92);
протокол огляду місця події від 27 січня 2023 року з додатками, відповідно до якого за місцем проживання ОСОБА_7 у будинку за адресою АДРЕСА_1 виявлено та вилучено ваги «Domotec» із залишками порошкоподібної речовини білого кольору, зіп-пакети (т. 1 а. с. 98-111); 
висновок судового експерта від 01 березня 2023 року № СЕ-19/114-23/1793-НЗПРАП, відповідно до якого, крім іншого, в нашаруваннях з поверхні електронних вагів виявлено мікрочастинки рослини коноплі, мефедрон (4-метилметкатинон), який віднесений до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, амфетамін та метамфетамін, які віднесені до психотропних речовин, обіг яких обмежено (т. 1 а. с. 118-123).
Оцінюючи ці та інші досліджені докази в контексті доводів сторони захисту про відсутність у ОСОБА_7 умислу на збут особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах та неправильну кваліфікацію його діянь за ч. 3 ст. 307 КК України, суд першої інстанції вказав, що кількість вилученої речовини, яка є надмірною для вживання однією особою, спосіб її розфасування, зберігання її у наплічній сумці, яку обвинувачений носив із собою по вулиці, а також те, що при огляді за місцем проживання засудженого було виявлено та вилучено порожні пакети та ваги з нашаруванням різних психотропних речовин, свідчить саме про наявність у нього умислу на збут.
Зазначені обставини також були предметом перевірки апеляційного суду, який погодився з судом першої інстанції щодо обґрунтованості висновків про кваліфікацію указаних діянь саме за ч. 3 ст. 307 КК України з урахуванням конкретних обставин, які не заперечуються стороною захисту, а саме кількістю вилученої речовини, способом пакування, виявленням за місцем проживання порожніх пакетів і вагів з нашаруванням залишків різних речовин, що могли використовуватись для зважування і фасування таких речовин.
Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується із юридичною оцінкою дій засудженого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК України та не убачає підстав в цьому контексті стверджувати про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до особливо тяжких, ступінь їх суспільної небезпеки, дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо. Судом також враховано, що ОСОБА_7 вину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, не визнав та не розкаявся. Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, суд не встановив. 
З огляду на це, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість призначення ОСОБА_7 мінімального покарання, визначеного санкцією ч. 3 ст. 307 КК України, у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 6 місяців арешту, й призначив остаточне покарання на підставі положень ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції призначив  ОСОБА_7 покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових правопорушень.
Стосовно доводів касаційної скарги захисника про надання ОСОБА_7 під час затримання пояснень щодо умислу на збут психотропних речовин, Верховний Суд вважає наступне.
Зі змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, послався, крім іншого, на дані протоколу затримання і дані відеозапису як додатку до протоколу затримання від 26 січня 2023 року, де зафіксовані пояснення затриманого ОСОБА_7 про те, що у нього в рюкзаку знаходиться наркотична речовина, яку він придбав з метою збуту.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 208 КПК України про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого.
Зі змісту протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 26 січня 2023 року (т. 1 а. с. 33-45) вбачається, що у ньому зазначено всі визначені ч. 5 ст. 208 КПК України відомості, а також зафіксовано, що під час цієї дії здійснювалась відеозйомка. Диск з відеозаписом затримання ОСОБА_7 долучений до протоколу затримання як додаток. 
Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання -  це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, які мають значення для цього кримінального провадження. За правилами ст. 23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Враховуючи це, пояснення ОСОБА_7 не є джерелом доказування у кримінальному провадженні щодо злочину, тому не можуть виступати допустимим доказом у тому числі й в аспекті свободи особи від самовикриття.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суди не мали права посилатись на пояснення ОСОБА_7 про мету збуту наркотичних засобів, надані ним під час затримання, як на доказ для доведення його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КПК України.
За таких обставин колегія суддів вважає необхідним виключити з оскаржуваної ухвали апеляційного суду та в порядку ч. 2 ст. 433 КПК України й з вироку місцевого суду посилання на пояснення ОСОБА_7 , зафіксовані на відеозаписі, що є додатком до протоколу його затримання, й у самому протоколі затримання, як на доказ, який підтверджує винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. 
Виключення з мотивувальної частини зазначених рішень посилання на указані вище дані в цілому не впливає на обґрунтованість вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду.
Керуючись положеннями ст. ст. 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року та в порядку ч. 2 ст. 433 КПК України вирок Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з мотивувальної частини судових рішень посилання як на доказ винуватості ОСОБА_7 на його пояснення про придбання ним наркотичних засобів з метою збуту, які були надані під час затримання 26 січня 2023 року та зафіксовані на відеозаписі, який є додатком до протоколу затримання від 26 січня 2023 року, й у змісті протоколу затримання.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,                                            є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                               ОСОБА_3