ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2024 року
м. Київ
 
справа № 175/5170/21
провадження № 61-798св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - держава Україна в особі Державної казначейської служби України,
третя особа - Дніпропетровська обласна прокуратура,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ковальчук Денис Юрійович, на постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 19 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., 
Новікової Г. В., Гапонова А. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.
 
Позовну заяву мотивовано тим, що 29 листопада 2016 року на автодорозі Р-52 «Дніпропетровськ - Царичанка - Кобеляки - Решетилівка» відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Nissan» під керуванням ОСОБА_3 , в якому перебувала донька позивачки ОСОБА_4 . Внаслідок цієї ДТП ОСОБА_4 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла, яка ускладнилась розвитком шоку та у своїй сукупності призвела до настання смерті на місці події. Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 286 КК України, що полягало в порушенні правил безпеки дорожнього руху. Стягнуто з винуватої особи ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, зокрема, задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 і змінено вирок суду в частині цивільних позовів та збільшено розмір моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_1 , до 700 000 грн.
Зазначає, що на підставі ухвали Дніпровського апеляційного суду їй було видано виконавчий лист від 26 травня 2020 року, який було пред`явлено до виконання. 12 жовтня 2020 року державний виконавець відкрив виконавче провадження з виконання цього виконавчого листа, однак у зв`язку  із відсутністю інформації про джерела доходів ОСОБА_3 , який на обліку в органах Державної фіскальної служби не перебуває, відсутністю даних про зареєстровані за боржником транспортні засоби та належного останньому нерухомого майна, 15 жовтня 2021року зазначений виконавчий документ повернуто стягувачу з посиланням на те, що в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуте стягнення, а здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Посилаючись на те, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення є неплатоспроможною, то відповідно до статті 1207 ЦК України завдана позивачу шкода повинна відшкодовуватися державою, а тому просила стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь моральну шкоду в розмірі 700 000 грн.

 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2023 року у складі судді Бойко О. М. позов ОСОБА_1 задоволено. 
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахункуДержавної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 700 000,00 грн.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зробив висновок про те, що до правовідносин які виникли між сторонами підлягають до застосування положення статей 1177 та 1207 ЦК України і є правові підстави для компенсації позивачу шкоди, оскільки доведений факт заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, як особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення через загибель її доньки та наявність обставин, які вказують на неплатоспроможність особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 
від 08 серпня 2023 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.
 
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що розглядаючи обставини цієї справи в контексті положень статей 1177 та 1207 ЦК України, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається на державу, якщо шкоду завдано смертю внаслідок кримінального правопорушення та за умови що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення є неплатоспроможною та для потерпілої втрачена можливість отримання відшкодування від цієї особи. Суд вважав, що наявні в матеріалах справи докази не є достатніми для підтвердження неплатоспроможності винної у вчиненні кримінального правопорушення особи. Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не перевірив фінансове становище боржника на час вирішення спору, не відреагував на аргументи позивача стосовно достовірності та доказового значення документальних доказів виконавчого провадження та помилково вважав що зазначені документальні докази є належними та достатніми письмовими доказами які були вирішальними для розгляду справи.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
08 січня 2024 року через засоби поштового зв`язку адвокат 
Ковальчук Д. Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року, у якій просила її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що нею доведено належними та допустимими доказами остаточну втрату можливості стягнення грошових коштів з боржника, що підтверджується повторним поверненням виконавчого листа без виконання. Державний виконавець встановив відсутність у боржника рухомого та нерухомого майна, на яке може бути звернено стягнення, а також доходів (в тому числі заробітної плати). Отже нею було доведено неплатоспроможність ОСОБА_3 , а тому є усі підстави для стягнення шкоди з держави. 
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У лютому 2024 року від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому третя особа посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність прийнятої судом апеляційної інстанції постанови. 
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2024 року справу призначено до судового розгляду.
 
Встановлені судами фактичні обставини справи
 
29 листопада 2016 року на автодорозі Р-52 «Дніпропетровськ - Царичанка - Кобеляки - Решетилівка» відбулася ДТП за участю автомобіля «Nissan» під керуванням ОСОБА_3 , в якому перебувала донька позивачки ОСОБА_4 . Внаслідок цієї ДТП ОСОБА_4 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла, яка ускладнилась розвитком шоку та у своїй сукупності призвели до настання смерті на місці події. 
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 286 КК України, що полягало в порушенні правил безпеки дорожнього руху. Стягнуто з винуватої особи ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. 
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, зокрема, задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 і змінено вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в частині цивільних позовів та збільшено розмір моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_1 , до 700 000 грн.
 
12 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 175/2285/17, виданого 26 травня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 700 000 грн.
 
У відповіді на запит від 12 жовтня 2020року та від 22 лютого 2021 року до Державної фіскальної служби України йдеться про те, що відсутня інформація щодо джерел отримання доходів боржника та боржник за вказаним у запиті податковим номером на обліку в органах ДФС не перебуває. Відповідно до запитів від 12 жовтня 2020 року та 22 лютого 
2021 року від Міністерства внутрішніх справ України отримана інформація про відсутність даних щодо зареєстрованих за боржником ОСОБА_3 транспортних засобів.
 
Також відсутні відомості щодо нерухомого майна в ОСОБА_3 за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 26 листопада 2021року.
 
15 жовтня 2021 року старшим державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі виконавчий лист № 175/2285/17 повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» через те, що у боржника відсутнє майно на яке може бути звернено стягнення, а здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини четвертої статті 13, частини першої статті 55,        частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.
 
Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» cудові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.  
 
Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012, пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року 
№ 5-рп/2013); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення 
від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
 
У рішенні в справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
 
Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
 
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.
 
Відповідно до положень статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.
 
Згідно із положеннями статті 1207 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування державою шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, встановлюються законом.
 
Стаття 1177 ЦК України та частина друга статті 1207 ЦК України посилається на спеціальний закон, який повинен встановити порядок того, як держава має компенсувати шкоду, заподіяну здоров`ю або життю злочином.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 265/6582/16-ц суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ, дослідивши приписи статті 1177 ЦК України у редакції, що була чинною до 09 червня 2013 року, та статті 1207 цього кодексу, у справах за заявами № 54904/08 і № 3958/13 (поданими потерпілими, яким держава не компенсувала шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення) вказав, що отримання відшкодування на підставі зазначених приписів можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені та за наявності окремого закону, якого немає, і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування. Тому ЄСПЛ відзначив, що право на відшкодування державою потерпілим внаслідок кримінального правопорушення ніколи не було безумовним. Оскільки заявники не мали чітко встановленого в законі права вимоги для цілей, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, вони не могли стверджувати, що мали легітимне очікування на отримання будь-яких конкретних сум від держави. З огляду на це ЄСПЛ визнав скарги заявників на порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції несумісними з положеннями Конвенції ratione materiae (див. ухвали ЄСПЛ щодо прийнятності від 30 вересня 
2014 року у справі «Петльований проти України» (Petlyovanyy V. Ukraine, заява № 54904/08) і від 16 грудня 2014 року у справі «Золотюк проти України» (Zolotyuk v. Ukraine, заява № 3958/13)).
 
Підстав для відступу від цієї правової позиції колегія суддів не вбачає. 
 
При цьому отримання позивачем відшкодування із держави Україна на підставі статей 1177, 1207 ЦК України можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені та за наявності окремого закону, якого немає, і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування.
 
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 209/1743/19.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що вона має право на відшкодування шкоди з держави у зв`язку із несплатоспроможністю винної у ДТП особи, однак доказів абсолютної несплатоспроможністі ОСОБА_3 матеріали справи не містять.
 
Також Верховний Суд зазначає, що невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві моральною шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника. Невиплачені позивачу кошти на виконання судового рішення, ухваленого на його користь, не є моральною шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1177, 1207 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.
 
Крім того, розмір моральної шкоди, яку позивач просила стягнути                             з держави, є сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судового рішення, ухваленого на її користь, то ці кошти                          не є шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1177, 1207 ЦК України. 
 
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах: від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі 
№ 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19) та від 03 червня 
2020 року у справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18), 
від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17 (провадження 
№ 61-20203св19).
 
Установивши зазначені вище обставини, правильно застосувавши положення статей 1177, 1207 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
 
Посилання у касаційній скарзі на рішення ЄСПЛ у справі «Будченко проти України» є помилковим, оскільки у цій справі Гірничим законом України булопрямо передбачено звільнення особи, які мають право на безоплатне отримання вугілля, від сплати за електрику та газ у будинках з центральним опаленням. Тобто ЄСПЛ вважав, що таке чітке закріплення права особи на звільнення від сплати електрики та газу не ставить його в залежність від існування компенсаційного механізму, відсутність якого стала підставою для відмови національними судами у задоволенні позову. Крім того, такий механізм повинен був розроблений протягом чотирьох місяців (перехідні положення Гірничого закону України), однак його було запроваджено лише через 10 років.
 
У справі, яка переглядається, приписи статей 1177, 1207 ЦК України не передбачають безумовного відшкодування шкоди потерпілій сторонівід кримінального правопорушення за рахунок держаного бюджету, а можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені та за наявності окремого закону, якого немає, і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування, тобто відсутній чіткий механізм наявності у позивача права на відшкодування шкоди за рахунок державного бюджету за обставин, якими обґрунтовувалися позовні вимоги. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, оскаржуване судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ковальчук Денис Юрійович, залишити без задоволення.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                   Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                             О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович