П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 522/13899/23	

Перша інстанція: суддя Свячена Ю.Б.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.
за участі секретаря – Алексєєвої Н. М.

представника Департаменту патрульної поліції – Нагнибіда О. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Одеській області, про визнання дій протиправними, скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Одеській області, в якому просив:
-          визнати протиправними дії інспектора щодо складення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04 липня 2023 року серії ЕАС №7281215, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), у сумі 510 грн;
-          скасувати дану постанову про накладення адміністративного стягнення;
-          закрити справу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю відповідного складу, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 указував, що обов`язок вмикати світловий покажчик повороту виникає лише у випадку вчинення водієм маневрів, тобто перед початком руху, перестроюванням, поворотом праворуч чи ліворуч, розворотом, з`їздом з проїзної частини, рухом заднім ходом.
Позивач акцентував увагу на тому, що рух з лівої смуги по вул. Леонтовича можливий лише в одному напрямку – на вулицю Велику Арнаутську, а тому він не здійснював перестроювання, поворот чи розворот, тобто маневрування (зміна напрямку руху), відповідно, і не повинен був подавати сигнал світловим покажчиком повороту ліворуч.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що обов`язок щодо подання сигналів світлового покажчика повороту не ставиться у залежність від наявності чи відсутності дорожніх знаків перед поворотом. Під будь-якою зміною напрямку руху, слід розуміти маневр, пов`язаний з незначною зміною напрямку руху по відношенню до повздовжньої осі проїзної частини дороги, яким є поворот праворуч чи ліворуч.
З наданих суб`єктом владних повноважень відеозаписів, суд першої інстанції встановив, що позивач, керуючи автомобілем Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Леонтовича, на перехресті вулиці Велика Арнаутська, здійснив поворот ліворуч не увімкнувши покажчик повороту напрямку руху.
За таких обставин, суд першої інстанції констатував, що позивач порушив пункт 9.2 «б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі – Правила дорожнього руху).

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
У скарзі апелянт посилається на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, а тому просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Так, у доводах апеляції скаржник наполягає на тому, що вимоги статті 283 КУпАП, зокрема передбачають, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).
У спірній постанові в якості додатку вказано «б/к 475651», тобто єдиним належним доказом вчинення правопорушення є запис з боді камери 475651.
У свою чергу, при розгляді даної справи, суд першої інстанції посилався на те, що факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується відеозаписами зі службового відеореєстратора поліцейських, розташованого в службовому автомобілі.
Таким чином, скаржник указує, що суд першої інстанції не врахував імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу у спірній постанові, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення.
Тобто, у разі відсутності в оскаржуваній постанові посилань на технічний засіб, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідач, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
У відзиві суб`єкт владних повноважень вважає, що позивач порушив вимоги пункту 9.2 «б» Правил дорожнього руху, оскільки, здійснюючи поворот ліворуч, не увімкнув покажчик повороту.

Апелянт в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Надав клопотання про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи свідчать про таке.

04.07.2023 о 21:30 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом HONDA CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив проїзд Т-образного перехрестя вул. Леонтовича та вул. Велика Арнаутська, неподавши сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед поворотом, чим порушив пункт 9.2 «б» Правил дорожнього руху.
У зв`язку з виявленням даного правопорушення, інспектор Патрульної поліції  прийняв постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04.07.2023 серії ЕАС №7281215, за якою притягнув   ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП та наклав на, останнього, адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 9.2 «б» Правил дорожнього руху, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Сигнали покажчиками повороту обов`язково мають подаватися завчасно і незалежно від місця виконання маневру, наявності інших учасників дорожнього руху та плавності виконання маневру.
У відповідності до пункту 9.4 Правил дорожнього руху, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.
маневрування (маневр) – початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

Відповідно до частини 2 статті 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, які полягають у тому, що суд першої інстанції не мав права посилатися на відеозапис зі службового відеореєстратора поліцейських як на доказ вчинення адміністративного правопорушення, оскільки такий не зазначено у спірній постанові в якості додатку, колегія суддів виходить з такого.

Згідно статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:
-          дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;
-          транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);
-          технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);
-          розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;
-          відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У той же час, відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 1 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись суб`єктом владних повноважень певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.
Слід зазначити, що, в силу вимог статті 251 КУпАП, візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення правил дорожнього руху.

Як свідчить зміст спірної постанови, вона містить посилання про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, а саме: боді камера 475651.
Розглядаючи довід скаржника про те, що суд першої інстанції не врахував імперативний обов`язок Патрульної поліції щодо зазначення технічного засобу у спірній постанові, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, колегія суддів указує таке.
Слід погодитися зі скаржником, що такий довід є обґрунтований, оскільки встановлений статтею 283 КУпАП.
Водночас, на думку суду, він не впливає на суть спірних правовідносин, оскільки скаржник не заперечує проти обставин, які знайшли своє відображення у відеозаписі з відеореєстратора.

Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 (справа №826/10888/18) указав, що не кожен дефект акта робить його неправомірним. Фундаментальне порушення – це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.
У зв`язку з такими обставинами, колегія суддів вважає, що не зазначення у спірній постанові посилання на відеореєстратор патрульного автомобіля не може бути підставою для її скасування, оскільки факт вчинення адміністративного правопорушення, колегія суддів вважає доведеним.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями: 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Одеській області про визнання дій протиправними, скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             Ю. М. Градовський

суддя                                                             Л. П. Шеметенко