ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 січня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/4564/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу Одеської митниці
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року
у справі № 280/4564/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬБАКОР"
до Одеської митниці
про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬБАКОР" звернулось до суду з адміністративним позовом Одеської митниці, у якому просило:
- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500130/2022/000028/2 від 07.02.2022;
- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500130/2022/000049 від 07.02.2022.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі № 280/4564/22 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬБАКОР" до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішень - задоволено. 
Судом зазначено, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках. Даний висновок узгоджується з основним принципом оцінки товарів для митних цілей, закріпленим у ст.VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі «Оцінка товарів для митних цілей», згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито, або аналогічного товару. Суд дослідив, що позивач надав митному органу усі необхідні документи, які надають можливість перевірити та підтвердити заявлену митну вартість товару. Суттєвих недоліків подані до митного органу документи не містили, а відповідно у відповідача не було підстав для витребування додаткових документів, як і для прийняття рішення про коригування митної вартості товару. Суд вказав, що митним органом не доведено за допомогою належних та допустимих доказів, що митна вартість імпортованого товару позивачем   визначена необґрунтовано, що б в свою чергу надавало митному органу права на коригування митної вартості товару. Таким чином, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень.
Не погодившись з рішенням суду, Одеська митниця подала апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі № 280/4564/22, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Скаржник вказує, що надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, позивач не надав додаткові документи, які були витребувані митницею. Звертає увагу, що відповідно до поданого позивачем контракту товар має пакування, однак контракт не містить інформацію щодо включення цієї складової митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, а інші документи, що надані до митного оформлення, цю інформацію також не містять. Крім того, позивачем подано платіжний документ №17112101, що не відповідає умовам оплати та сумі у рахунку-проформі №00007256. Також, в наданому платіжному документі №2112262 наявне посилання на два інвойси, одних з яких не стосується поставки. Відтак, скаржник вважає, що він обґрунтовано застосував резервний метод визначення митної вартості товарів, а тому спірні рішення є правомірними.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, між позивачем та постачальником ОСОБА_1 (Аргентина) укладено Контракт №160А/2017Р від 05.10.2017 на поставку свіжозамороженої або охолодженої риби різних видів та морепродуктів (за асортиментом, кількістю, вартістю та на умовах визначених сторонами і зазначених в інвойсах на кожну партію товару). Згідно даного Контракту позивачем на митну територію України був ввезений вантаж морожений хек та морожена ковбаса з хека.
Згідно Інвойсу постачальника від 08.11.2021 №00007256 товар постачався за ціною 1,85 та 2,70 доларів США за кг товару відповідно, на умовах CFR Південний, Україна.
Для здійснення митного оформлення товару 03.02.2022 позивачем по електронній системі до м/п «Південний» Одеської митниці ДМС було подано митну декларацію по формі МД-2 (реєстраційний номер митниці UA500130/2022/003846) довідковий №1198 (згідно графи 7 МД), відповідно до якої була заявлена митна вартість товарів у розмірі 1854689,65 гривень (тобто за ціною зазначеною в інвойсі постачальника (65334,50 доларів США х курс 28,3876)).
Разом з МД позивачем був наданий пакет документів (згідно ч.2 ст.53 МКУ) та додаткових документів:
- контракт №160А/2017Р від 05.10.2017 з додатковими угодами;
- інвойс від 29.11.2021 №0014-00004632;
- проформа-інвойс від 08.11.2021 №00007256;
- платіжні доручення №2112262 від 21.01.2022, №17112101 від 17.11.2021;
- коносамент №913486498 від 16.12.2021;
- сертифікат якості №0014-00004632 від 23.11.2021;
- ветеринарно-санітарний сертифікат №00341002, №00341103, №00341104 від 25.11.2021;
- сертифікат походження №4656 від 07.12.2021.
При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, керуючись ч.3 ст.53 Митного кодексу України орган доходів і зборів дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення товару містять розбіжності та не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме:
1) п.2 ч.10 ст.58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Згідно пунктів 6.3 та 6.4 зовнішньоекономічний договір (контракт) від 05.10.2017 № 160А/2017Р товар запаковується та на нього наноситься маркування згідно технічних умов виробника та покупця. Проте, у зовнішньоекономічному договорі (контракту) від 05.10.2017 № 160А/2017Р відсутня будь-яка інформація щодо включення/ не включення даної складової митної вартості до ціни, що була фактична сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. У наданих до митного оформлення документах, також, відсутні дані щодо даних складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
2) згідно з поданим до митного оформлення рахунком-проформою від 08.11 2021 № 00007256 покупець оплачує 40% передплати перевантаженням партії товару, що визначається інвойсом. 60% передплати до приходу контейнеру в порт призначення. Разом з тим, декларантом надано платіжний документ №17112101 вiд 17.1 2021 на суму 34 560,00 доларів США що умовам оплати (відсутні відомості про передплату по товару які необхідно було зробити перед відвантаженням товару) та не відповідає сумі у рахунку проформі від 08.11.2021 № 00007256 (212 422,78 доларів США);
3) в наданому платіжному документі від 21 01 2021 №2112262 наявне посилання на два iнвойси, один з яких не стосується нашої поставки, тобто неможливо визначити чи оплачена дана поставка товару.
Враховуючи вищенаведене декларанту відповідно до частини 3 статті 53 МКУ (за наявності) протягом 10 календарних днів було запропоновано надати (за наявності) до митного органу. документи, що підтверджують заявлену митну вартість та усувають виявлені недоліки та розбіжності, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації: 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) копію митної декларації країни відправлення; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Позивач надав відповідачу наявні додаткові документи, а саме: лист позивача №06/02-46 від 07.02.2022; експертний висновок Запорізької ТПП №ОИ-890 від 07.02.2022; прайс-лист від 06.11.2021; калькуляцію ціни товару від 29.11.2021; лист постачальника від 07.02.2022 з даними бухгалтерського обліку, про відсутність каталогів та про експортну декларацію.
07 лютого 2022 року відповідач прийняв Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500130/2022/000028/2 від 07.02.2022, в зв`язку з тим, що наданих документів недостатньо для підтвердження митної вартості товару. На цій підставі відповідач використав наявну у нього інформацію щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей з розрахунку 1,9250 та 2,80 доларів США за 1 кг товару.
На підставі даного Рішення відповідач оформив Картку відмови в прийняти митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500130/2022/000049 від 07.02.2022.
З метою випуску у вільний обіг швидкопсувних товарів, позивач скористався правом наданим ч.3 ст.52 МКУ та оформив 07.02.2022 нову МД по формі МД-2 № 500130/2022/004296, сплативши митні платежі згідно із заявленою позивачем митною вартістю товарів та надавши гарантію в розмірі різниці між заявленою позивачем митною вартістю та митною вартістю визначеною відповідачем (шляхом грошової застави у розмірі 4644.22 грн.), про що зазначено в графі 47 МД (під кодом « 55»).
Позивач, вважаючи протиправними прийняті відповідачем рішення, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.
Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно із ч.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів, відповідно до ч.5 ст.54 МК України має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст..53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) здійснювати коригування митної вартості товарів.
Згідно із ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Отже, вказаними нормами матеріального права визначено повноваження органу доходів і зборів щодо контролю за правильністю визначення митної вартості, а також порядок та спосіб реалізації таких повноважень.
Так, орган доходів і зборів зобов`язаний перевіряти складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом. При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.
Колегія суддів зазначає, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Так, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Такі висновки суду першої інстанції, відповідають правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 в справі №809/1884/16 та Верховного Суду України від 31.03.2015 в справі №21-127а15 та від 02.06.2015 в справі №21-498а15.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що між позивачем та постачальником ОСОБА_1 (Аргентина) укладено Контракт №160А/2017Р від 05.10.2017 на поставку свіжозамороженої або охолодженої риби різних видів та морепродуктів (за асортиментом, кількістю, вартістю та на умовах визначених сторонами і зазначених в інвойсах на кожну партію товару). 
В подальшому, для здійснення митного оформлення товару 03.02.2022 позивачем по електронній системі до м/п «Південний» Одеської митниці ДМС   подано митну декларацію по формі МД-2 (реєстраційний номер митниці UA500130/2022/003846) довідковий №1198 (згідно графи 7 МД) разом з пакетом документів.
В свою чергу, при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, керуючись ч.3 ст.53 Митного кодексу України орган доходів і зборів дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення товару містять розбіжності та не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме:
1) п.2 ч.10 ст.58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Згідно пунктів 6.3 та 6.4 зовнішньоекономічний договір (контракт) від 05.10.2017 № 160А/2017Р товар запаковується та на нього наноситься маркування згідно технічних умов виробника та покупця. Проте, у зовнішньоекономічному договорі (контракту) від 05.10.2017 № 160А/2017Р відсутня будь-яка інформація щодо включення/ не включення даної складової митної вартості до ціни, що була фактична сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. У наданих до митного оформлення документах, також, відсутні дані щодо даних складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
2) згідно з поданим до митного оформлення рахунком-проформою від 08.11 2021 № 00007256 покупець оплачує 40% передплати перевантаженням партії товару, що визначається інвойсом. 60% передплати до приходу контейнеру в порт призначення. Разом з тим, декларантом надано платіжний документ №17112101 від 17.1 2021 на суму 34 560,00 доларів США що умовам оплати (відсутні відомості про передплату по товару які необхідно було зробити перед відвантаженням товару) та не відповідає сумі у рахунку проформі від 08.11.2021 № 00007256 (212 422,78 доларів США);
3) в наданому платіжному документі від 21 01 2021 №2112262 наявне посилання на два iнвойси, один з яких не стосується нашої поставки, тобто неможливо визначити чи оплачена дана поставка товару.
Апеляційним судом досліджено, що згідно п. 3.2. Контракту №160А/2017Р від 05.10.2017 ціна товару визначається на підставі діючих правил Інкотермс 2010 та доповнень до них.
Відповідно до п.1.1 Контракту №160А/2017Р постачання товару здійснюється зокрема на умовах згідно інвойсу по кожній партії товару, що постачається.
Зі змісту наявних в матеріалах справи проформи-інвойсу №00007256 та інвойсу №0014-0004632 вбачається, що поставка товару здійснюється на умовах CFR.
В свою чергу, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, згідно умови CFR Iнкотермс в редакції 2010 року, продавець виконав поставку, коли товар перейшов через поручні судна (на борт судна) в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний сплатити всі витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в порт призначення, а ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які інші додаткові витрати, переходять від продавця до покупця після розміщення товару на борту судна в порту відвантаження. 
Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, вартість упаковки включено до ціни товару. Натомість, зворотні доводи скаржника свого підтвердження не знайшли.
Також, зі змісту проформи-інвойсу №00007256, інвойсу №0014-0004632 вбачається, що покупець оплачує 40% передплати перед відвантаженням партії товару, що визначається інвойсом, 60% передплати до приходу контейнеру порт призначення.
Матеріали справи містять платіжні доручення №2112262 від 21.01.2022, №1711201 від 17.11.2021, які підтверджують сплату позивачем коштів за проформою-інвойсом №00007256, інвойсом №0014-0004632. Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що у платіжному дорученні №2112262 зазначено, що оплата здійснюється одразу за декількома інвойсами, тобто за більшу кількість товару, а тому сума сплати більша ніж зазначено в інвойсі.
Отже, наведене спростовує аргументи скаржника про те, що позивачем подано платіжні документи, які не відповідають умовам оплати товару.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач надав митному органу усі необхідні документи, які надають можливість перевірити та підтвердити заявлену митну вартість товару.
Натомість, відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товари.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Оскільки у спірному випадку позивачем   надано до митного оформлення документи, які дозволяли ідентифікувати поставлений товар, а також дозволяли обчислити та перевірити митну вартість, заявлену декларантом, то суд першої інстанції правильно вказав, що у відповідача не було підстав для витребування додаткових документів, як і для прийняття рішення про коригування митної вартості товару. Доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці   - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі № 280/4564/22 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко