СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року                                      м. Харків                        Справа №905/1294/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Радіонова О.О., суддя  Медуниця О.Є.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ особі регіональної філії «Придніпровська залізниця»   (вх.№25ДХ/3)   на рішення Господарського суду Донецької області від 04.12.2023
у справі   №905/1294/23   (суддя Зекунов Е.В., повний текст рішення підписано 04.12.2023)

за позовом   Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», м.Дніпро
до   Акціонерного товариства "Жовтнева ЦЗФ", Донецька область, м.Білецьке,
про стягнення штрафу в розмірі 89.560,00 грн, - 

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства "Жовтнева ЦЗФ" про стягнення штрафу у розмірі 89.560,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що інформація в залізничній накладній №48159644   у графі «маса вантажу в кг, визначена відправником» не відповідає масі вантажу у вагоні №63632731   встановленій внаслідок проведення контрольної перевірки станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці про що, було складено комерційний акт №450003/10 від 09.01.2023, з огляду на що існують підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 89.560,00 грн.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 04.12.2023  у справі №905/1294/23 позов АТ “Українська залізниця” в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця»  до АТ "Жовтнева ЦЗФ" про стягнення штрафу у розмірі 89.560,00 грн задоволено частково. Стягнуто з АТ "Жовтнева ЦЗФ" на користь Акціонерного товариства “Українська залізниця” особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» штраф у розмірі 17.912,00 грн та судовий збір 2.684,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
Позивач з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився в частині зменшення штрафних санкцій, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог на суму 71.648,00 грн та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що місцевий господарський суд дійшов до передчасного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, оскільки відповідна санкція не є договірною, а виникає з положень Статуту залізниць України, якими визначено розмір штрафу.
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.01.2024   сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Радіонова О.О., Фоміна В.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2024   апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» залишено без руху, в з`вязку з відсутністю обгрунтованого клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги.
Після усунення недоліків ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2024  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача; встановлено строк по 13.02.2024   (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України; запропоновано учасникам справи в строк по 13.02.2024   (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копій та доданих до них документів іншим учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 Господарського процесуального кодексу України. Визначено розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/1294/23.
На вимогу ухвали Східного апеляційного господарського суду з Господарського суду Донецької області надійшли матеріали справи №905/1294/23.
Відповідач, АТ "Жовтнева ЦЗФ", надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим в результаті всебічного розгляду матеріалів справи та з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.
Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2024  сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Радіонова О.О., Медуниця О.Є., в зв”язку з відпусткою судді Фоміної В.О.
Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.
За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.
В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
13.07.2020   відповідно до електронного повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №48-00176549/2020-0001   АТ «Укрзалізниця» засвідчило прийняття від АТ «Жовтнева ЦЗФ» Заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом. Отже, АТ «Жовтнева ЦЗФ» (вантажовідправник по справі) було приєднано АТ «Українська залізниця» до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.
Предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1.). Надання послуг за Договором може підтверджуватись, зокрема, накладною (п. 1.4.).
У січні   2023   року від АТ «Жовтнева ЦЗФ» по накладній №48159644   зі станції Родинська Донецької залізниці на станцію Лиман Південної залізниці було прийнято до перевезення вагони з вантажем «Вугілля кам`яне».
09.01.2023   при проходженні вагону по ст.Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці на підставі акту загальної форми №26 було проведено контрольне зважування вагону №63632731   на справних 150-ти тонних електронно-тензометричних вагах ст.Нижньодніпровськ-Вузол заводський номер №032, держ. повірка 27.09.2022, прийнятих до обліку СП «Дніпровська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» під №14.
В результаті було встановлено, що маса вантажу, вказана відправником в залізничній накладній, у графі «маса вантажу в кг, визначена відправником» не відповідає масі вантажу встановленій при проведенні контрольного зважування вантажу, а саме: номер накладної №48159644, номер вагону №63632731, маса нетто по накладній - 64800 кг, маса нетто при перевірці - 59550 кг, що менше ваги вказаної у документі на   5250   кг і про що складено комерційний акт №450003/10 від 09.01.2023.
Станція Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці оповістила станцію відправлення Родинська Донецької залізниці про результати контрольного зважування шляхом направлення телеграми №477 від 09.01.2023, відчепила вагон №63632731   від основної накладної та відправила на станцію призначення Лиман Південної залізниці, за перевізним документом №47676119
По прибуттю спірного вагону на станцію призначення, за результатами перевірки вантажу у вагоні, котрий прибув з комерційним актом попутної станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці №450003/10 від 09.01.2023, не було виявлено різниці між даними акту, складеного на попутній станції і фактичною наявністю та станом вантажу, про що зроблена відмітка в розділі «Є» комерційного акту.
Зокрема, зі змісту комерційного акту №450003/10 від 09.01.2023   вбачається, що вага брутто вагону №63632731   що надійшов за накладною №48159644   складає 82750 кг, тара за документом 23200 кг, вага нетто при перевірці - 59550 кг, що менше ваги вказаної у документі на   5250   кг.
Комерційний акт попутної станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці було зареєстровано на станції призначення Лиман Південної залізниці під №450003/10/3 від 09.01.2023.
Означені обставини стали підставою для звернення Акціонерного товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Жовтнева ЦЗФ» штрафу у розмірі 89.560,00 грн.
Господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що матеріалами справи підтверджено неправильне зазначення відповідачем у накладній №48159644   маси вантажу у вагоні №63632731, а відтак, з посилання на статті 118, 122 Статуту залізниць України, правомірно нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача штраф в сумі 89.560,00 грн. Разом з тим суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання АТ "Жовтнева ЦЗФ" про зменшення розміру штрафу до 1 провізної плати.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання згідно із статей 11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.
Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного Кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України, підтверджується складанням транспортної накладної.
Відповідно до ст.6 Статуту залізниць України накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).
На підставі Статуту Мінтранс затверджує, зокрема, Правила перевезення вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України (ст.5 Статуту).
Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.
Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених   наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за №863/5084   від 24.11.2000, а також ст.23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п.2.1. та п.2.2., графи "Маса вантажу, визначена відправником, кг" та "Спосіб визначення маси" заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст.37 Статуту та п.5. Правил приймання вантажів до перевезення визначається відправником.
Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.
Правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтверджено підписом представника відправника, про що відображено у графі 55 накладної.
Доказів, що спростовують дане суду не надано.
Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.
Згідно ч. 1 ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Отже, для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст.129 Статуту визначено складання комерційного акту.
Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.
Невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній №48159644, засвідчено комерційним актом №450003/10 від 09.01.2023.
Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам   Статуту залізниць України   та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, та фактичної маси вантажу.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні та сторонами не надані жодні докази, які б свідчили про намагання оскаржити відомості викладені у комерційному акті, або що спростовують викладені обставини.
Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі ст. 118   Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
Згідно із ст. 122   Статуту залізниць України   за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із ст.118 цього Статуту.
При застосуванні статей 118, 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.
Відповідно до ст.118   Статуту залізниць України   за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
Судом встановлено наявність підстав для застосування відповідальності, передбаченої вищезазначеним нормативним актом.
Виходячи з того, що провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні складає 17.912,00      грн (провізна плата за 1 (один) вагон від станції Родинська Донецької залізниці до станції Лиман Південної залізниці за відстань 531 км), позивачем, з посилання на статті 118, 122 Статуту залізниць України, нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача штраф в сумі 89.560,00    грн (17.912,00 х 5).
На підставі вищевикладеного, критерії обґрунтованості будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача) визначаються спеціальним нормативним актом - Статутом залізниць України.
З матеріалів справи вбачається, що розрахунок суми штрафу є арифметично правильним, та відповідає статтям 118, 122 Статут залізниць України.
З огляду викладене, позовні вимоги АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" про стягнення з АТ "Жовтнева ЦЗФ" штрафу у розмірі 89.560,00 грн за неправильне зазначення маси відправленого вантажу є обґрунтованими та підтверджені належними доказами.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до 1 провізної плати, а також доводів апеляційної скарги стосовно цього питання, колегія суддів зазначає так
Предметом стягнення в даній справі є штраф, застосований відповідно до статей 118, 122 Статуту залізниць України, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457.
Частиною 2   статті 218 Господарського кодексу України   передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Згідно з   ст.233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Статтею 551 ЦК України передбачено, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Нормами ГК України та ЦК України передбачена можливість зменшення штрафних санкцій, як застосованих згідно умов договору, так і визначених законом.
Здійснивши аналіз наведених норм, суд зазначає, що ані   ЦК України, ані   ГК України, які є законами України,   не встановлена   неможливість   зменшення неустойки, розмір якої передбачений актами цивільного законодавства, зокрема Постановами Кабінету Міністрів України.
Колегія суддів, всупереч позиції апеляційної скарги позивача, погоджується з позицією місцевого господарського суду, що за наявності можливості зменшення штрафних санкцій, застосованих відповідно до закону, існує можливість і зменшення штрафних санкцій, застосованих відповідно до підзаконного нормативного акту.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.09.2019   у справі №910/16925/18.
Встановлення розміру штрафу за неправильно зазначену масу вантажу   Статутом залізниць України, а не договором,   не позбавляє суд права зменшити розмір нарахованого штрафу, за наявності підстав передбачених законодавством.
Статутом не врегульоване питання зменшення розміру штрафу на відміну від законів Цивільного та   Господарського кодексів України, які мають вищу юридичну силу порівняно із   Статутом залізниць України, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України.
При цьому, відсутність можливості зменшення розміру штрафу, передбаченого законодавством, та його стягнення без врахування судом конкретних обставин справи, зокрема, характеру вчиненого порушення, негативних наслідків (в тому числі і можливих), та їх співмірності з розміром штрафних санкцій, може призвести до ситуації коли за різні по характеру та наслідкам правопорушення судом може бути стягнений один і той самий розмір штрафу, що, в свою чергу, не сприятиме виконанню завдання господарського судочинства щодо справедливого вирішення справи судом.
Системний аналіз Статуту залізниць України свідчить, що ним передбачена відповідальність для обох учасників перевезення.
При цьому, максимальна відповідальність (в частині штрафів) залізниці становить 30% провізної плати та стягується за затримку доставки вантажу на більш ніж 4 дні.
Відповідальність (в частині штрафів) відправника врегульована по іншому - 500% провізної плати у випадках, визначених п. п.118, 122   Статуту залізниць України, 200% у випадках, передбачених п. п. 36, 97   Статуту залізниць України.
Застосування п`ятикратного штрафу від провізної плати в першу чергу має дуже стимулюючу функцію для недопущення порушень і   сприяння   безпеці руху на залізниці, яка є стратегічним об`єктом (адже збитки, спричинені можливими аваріями відшкодовуються незалежно від сплати штрафу).
Однак, суд вважає, що неправильно зазначені в накладній відомості щодо маси (в частині зазначення в перевізному документі більшого розміру, ніж фактично завантажено) можна віднести до порушень, які    можуть призвести до аварії на залізниці.   Статутом залізниць України   передбачений однаковий розмір штрафу як за порушення, які можуть призвести до аварії на залізниці, так і за порушення, які не можуть призвести до аварій на залізниці.
Зазначення в накладній маси (в частині зазначення в перевізному документі більшого розміру, ніж фактично завантажено) (так зване недовантаження) ніяким чином не впливають на правильну та безпечну організацію руху залізничного транспорту.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що відсутня легітимна мета та розумність застосування п`ятикратного штрафу від провізної плати за визначені п. 122 Статуту залізниці України порушення, які не можуть призвести до аварії на залізниці.
Місцевий господарський суд правильно зазначив, що відповідальність, за недоведеністю умисно недобросовісних дій відправника з метою заподіяння шкоди залізниці, не може мати наслідком стягнення ще п`яти провізних плат, понад одну, яку залізниця вже одержала. Застосування такого розміру штрафної санкції не відповідає ступеню порушення та очевидно є надмірним тягарем для учасника у сфері перевезення залізничним транспортом.
Отже, стягнення штрафу у заявленому розмірі не відповідатиме критерію співмірності.
У вирішенні питання щодо можливості застосування ст.233 ГК України   та ч.3   ст.551 ЦК України   в спірних правовідносинах суд не приймає висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 12.02.2018   у справі №906/434/17 та від 05.02.2019   у справі №914/2339/17, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, оскільки вказані висновки здійснені за наявності у справах різних істотних обставин, підтверджених/непідтверджених належними та допустимими доказами, в залежності від яких і були постановлені відповідні судові рішення.
Як вже зазначено судом, системний аналіз Статуту залізниць України свідчить, що ним передбачена відповідальність для обох учасників перевезення.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.
Враховуючи рівність суб`єктів господарської діяльності та принцип справедливості, враховуючи існування між сторонами договірних відносин, суд вважає за необхідне звернути увагу на численні висновки Верховного Суду щодо наявності у суду повноважень з вирішення питання щодо зменшення штрафних санкцій, які застосовуються до перевізника (залізничної дороги) на підставі положень Статуту залізниць України
Наведений підхід підтверджується усталеною судовою практикою з цього питання. Так, Верховний Суд у постановах від 05.04.2018   у справі №905/1180/17, від 11.09.2018   у справі №905/64/18, від 13.03.2018   у справі №905/1243/17, від 13.02.2018   у справі №905/725/17, від 26.03.2020   у справі №916/2154/19, від 30.03.2023   у справі №904/934/22, від 06.06.2023   у справі №904/1289/22, від 22.06.2023   у справі №904/822/22, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про можливість зменшення розміру штрафу, передбаченого Статутом залізниць України, на підставі статей 551 ЦК України та 233ГК України.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність у суду повноважень на зменшення штрафу, який передбачений   Статутом залізниць України, з урахуванням доведення стороною згідно з приписами   ст.74 ГПК України, ст.233 ГК України того, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.
Суд також відзначає, що в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.
Вказане питання віршується судом з урахуванням приписів   ст.86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При реалізації права на зменшення розміру неустойки судом враховуються певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість такого випадку. При цьому, саме на відповідача покладається обов`язок довести винятковість конкретного випадку та надати відповідні належні та допустимі докази на підтвердження цього.
Суд також зауважує на тому, що позивач є також господарюючим суб`єктом, як і відповідач, та несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.
Підприємництвом, за положеннями   ст.42 Господарського кодексу України, є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
При цьому здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.
Так, відповідач послався, зокрема, на те, що АТ «Жовтнева ЦЗФ» є вуглезбагачувальним підприємством яке територіально знаходиться в місті Білицьке Покровський район Донецької області. Майже весь час з початку військової агресії фабрика не припиняла і зараз не припиняє діяльності зі збагачення вугілля але у зв`язку з призупиненням трудових відносин з певною кількістю персоналу АТ «Жовтнева ЦЗФ» з причин їх переїзду на безпечну територію, зменшенням обсягу виробництва та необхідністю забезпечити безаварійний виробничий процес у травні   2022   року наказом по підприємству «Про зміну режиму роботи» тимчасово відмінило безперервний двозмінний режим роботи для працівників дільниці основного виробництва, дільниці навантаження, дільниці підготовки виробництва, дільниці контролю якості, дільниці хімічної лабораторії встановлений Колективним договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку та встановило новий режим роботи в одну зміну, ця напруженість роботи позначається на уважності внесення даних до залізничній накладній, але це скоріш виключення, взагалі АТ «Жовтнева ЦЗФ» сумлінно виконує договірні зобов`язання перед позивачем при організації перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення вантажів та надані залізницею додаткові послуги.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022, територія    Покровська міської територіальної громади включена до переліку територій, де ведуться активні бойові дії, дата початку - 24.02.2022.
Колегія суддів враховує, що підприємство відповідача знаходиться на території, де ведуться активні бойові дії у зв`язку зі збройною агресією Російської федерації проти України, що є перешкодою в повноцінному веденні відповідачем своєї господарської діяльності та впливає на його фінансовий стан.
Суд зазначає, що відповідачем дані до накладної про масу вантажу були внесені в наслідок неуважності. Так, з Протоколу зважування від 07.01.2023   та пояснень прийомо-здавальника АТ «Жовтнева ЦЗФ» Корниєнко Е.С. вбачається що була допущена саме неуважність прийомо-здавальника яка переплутала номери вагонів при занесенні даних в залізничну накладну №48159644, які мають наприкінці схожі цифри   61560371   та   63632731, показники ваги вагону   63632731   були помилково занесені у показники вагону   61560371   і навпаки. Це підтверджується і комерційними актами складеними залізницею 09.01.2023. №450003/10 на нестачу вантажу   5250   кг у вагоні №63632731   та №450003/10 на надлишок вантажу 4600кг у вагоні №61560371. При цьому розбіжностей загальної маси вантажу по залізничній накладній №48159644   у вантажоодержувача не було виявлено.
І хоча ця обставина і не є такою, що звільняє відповідача від відповідальності, однак, свідчить про неумисне внесення відповідачем невірних даних щодо маси вантажу до накладної.
При цьому, завантаження вагону масою, що є менша, ніж можливе завантаження за нормативами, не завдала ніякою шкоди та збитків залізниці, а також таке завантаження ніяким чином не впливало на безпеку руху залізничного транспорту.
За таких обставин, враховуючи характер вчиненого відповідачем порушення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до одного розміру провізної плати в сумі 17.912,00   грн.
Відтак, доводи, викладені в апеляційній скарзі, відхиляються колегією суддів, як безпідставні, необґрунтовані та такі, що стосуються виключно переоцінки доказів.
У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим       апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" не підлягають задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Донецької області від 04.12.2023   у справі №905/1294/23 має бути залишене без змін.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені позивачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів   статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями   129,   269, п.1, ч.1 ст.275,   276,   282,   284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 04.12.2023   у справі №905/1294/23    залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено   статтями 286-289 Господарського   процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   14.03.2024 

Головуючий суддя                                                                    О.А. Істоміна

Суддя                                                                                           О.О. Радіонова  

Суддя                                                                                           О.Є. Медуниця