КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 лютого 2024 року місто Київ.
Справа № 752/18799/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1618/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого судді                                  Желепи О.В.,
суддів:                                                  Мазурик О.Ф., Немировська О.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапка М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року (ухвалено у складі судді Мазура Ю.Ю.)
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курило Яна Олегівна, про встановлення проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про зміну черговості одержання права на спадкування
 
ВСТАНОВИВ
 
У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курло Яна Олегівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про зміну черговості одержання права на спадкування.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що познайомилась з ОСОБА_3 в лютому 2016, а з вересня 2016 почали спільно жити в квартирі АДРЕСА_1 . Зазначила, що проживаючи разом вважали себе подружжям, так як мали спільні родинні інтереси, вели разом господарство, відпочивали. Всі знайомі та рідні запрошували їх на свята разом, так як знали що це подружжя. 
Вказувала також, що ОСОБА_3 був наркозалежною особою і не мав постійного місця роботи, потребував лікування, а позивачкайого матеріально забезпечувала. Зазначала, що 10.11.2021 ОСОБА_3 уклав декларацію про вибір лікаря, в якій вказав позивачку як довірену особу. Посилалася на те, що протягом спільного проживання з ОСОБА_3 неодноразово перераховувала йому кошти на картковий рахунок для забезпечення його лікування та пересування по місту, придбання продуктівхарчування та інших речей. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 раптово помер; його похованням займалася саме позивачка. Вже після смерті ОСОБА_3 відповідачка, яка є ОСОБА_4 , повідомила позивачку про те, що вона є єдиною спадкоємницею померлого та має намір оформити право власності на все належне йому майно в порядку спадкування за законом.
Враховуючи викладене, позивачка просила суд ухвалити рішення, яким установити факт спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , починаючи з 02.09.2016 до ІНФОРМАЦІЯ_2 та змінити черговість одержання права на спадкування, визнавши за позивачкою право на спадкування за законом разом зі спадкоємцем другої (в позові помилково зазначено першої) черги, ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року позов задоволено.
Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) починаючи з 02.09.2016 до ІНФОРМАЦІЯ_2.
Змінено черговість одержання права на спадкування та згідно з вимогами позовної заяви визнано за ОСОБА_2 право на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги, ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнено з   ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_2   судові витрати у розмірі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп.
 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 12 жовтня 2023 року, згідно поштової відмітки, подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення  та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є немотивованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального й процесуального права. Судом першої інстанції порушено вимоги ч. 4 ст. 265 ЦПК України, у рішенні суду не зазначено, які саме докази підтверджують проживання позивача та онука відповідача в період з 02.09.2016 до ІНФОРМАЦІЯ_2, адже додані до позовної заяви докази підтверджують лише те, що позивачка та онук відповідача проживали разом останні 2 роки.
Так, після смерті ОСОБА_3 виявилося, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 проживав ОСОБА_3 та позивачка. Проте, вказана квартира належить відповідачу та її онукові з 2012 року. Вважала, що до матеріалів справи нею було долучено докази, які підтверджують, що до 2019 року вона разом з онуком проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 20.11.2017, а тому позивачка ніяк не могла проживати разом з онуком відповідача у період з 02.09.2016 та до кінця 2019 року.
Вказує, що у рішенні не зазначено мотиви відхилення доказів наданих відповідачем, а саме: розпорядження про призначення опіки над неповнолітнім ОСОБА_3 від 11.06.2002 № 638 (т. 1.а.с. 140), довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 20.11.2017 (т.1,a.c.143), повідомлення про підтвердження реєстрації місця проживання фізичних осіб (т.1, а.с. 144), 5 заяв зі зверненням до начальника Печерського управління поліції (т.1, а.с. 150-155), витягу з державного реєстру правочинів, копії договору про оренду житлового приміщення (т. 1.а.с. 144-148), довідки про перебування на обліку в управлінні праці та соц. захисту (т. 1.а.с.140), складеного акту на предмет проживання громадян від 21.03.2019 р., (т.1.а.с.158), документу про державну реєстрацію прав від 20.03.2012р. (т.1, а.с.15).
Зазначає, що жодний з доказів, наданих позивачкою, не підтверджує ту обставину, що позивачка та онук відповідачки проживали разом у заявлений позивачкою період. Переконана, що додані до позовної заяви світлини не підтверджують того, що вони проживали однією сім`єю, а із роздруківок з банку про перерахування грошових коштів позивачкою на різні картки та розрахункові рахунки не підтверджується, кому саме перераховувалися гроші. Той факт, що ОСОБА_3 уклав декларацію про вибір лікаря № 0001-М7ЕХ-ТЗА0 від 10.11.2021, зазначивши позивачку довіреною особою, не може підтверджувати наявності подружніх стосунків між людьми. 
Вважає, що не можуть свідчити про створення будь-яких обов`язків та підтвердження факту спільного проживання спільні фотознімки, поїздки по Києву (за місяць до смерті ОСОБА_3 ), купування тварини та піклування про неї.
Вказує, що вищевказану квартиру відповідач та онук здавали в оренду, що підтверджується договором оренди від 11.08.2013, у якому вказано строк чинності оренди з 2013 по 2018 роки.
Вказує, що судом першої інстанції не були враховані показання свідка ОСОБА_6 , допитаного у судовому засіданні, де остання вказала, що з ОСОБА_3 знайома з дитинства та, що він проживав зі своєю бабусею, а десь з 2019 року почав проживати у своїй квартирі.
Також, не враховані письмові показання ОСОБА_7 , яка підтвердила факт проживання ОСОБА_3 з відповідачкою від народження до початку карантину в Україні (грудень-січень 2020 року), часто приходив до неї допомагати.
Зазначала, що допитана в судовому засіданні ОСОБА_8 є матір`ю позивачки, а отже є заінтересованою у вирішенні справи особою, тому й дала показання на користь своєї доньки, що не відповідає статті 69 ЦПК України.
Зазначає, що позивачкою не було надано доказів того, що вона разом з онуком відповідачки вели спільне господарство.
Вказує, що судом першої інстанції взагалі не враховано судову практику в аналогічних спорах, а саме постанову Верховного Суду у справі № 531/295/19 від 08 грудня 2021 року.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.
 
21 листопада 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив  ОСОБА_2 , яким просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін. 
Вказує, що відповідач належними та допустимими доказами при розгляді справи в суді першої інстанції не спростовує, що позивач познайомилась з ОСОБА_3 в лютому 2016 року, а з вересня 2016 року вони почали спільно жити. Наполягає на тому, що ОСОБА_3 проживав з позивачкою в її орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_4 з вересня 2016 року, а з червня 2017 року вони почали проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .
Зазначає, що ОСОБА_3 не мав постійного місця роботи, заробітку, що відповідачем не спростовуються. Він їздив по Києву, оплачуючи проїзд картками позивача, а його поїздки були пов`язані з інтересами їхньої з позивачем родини, що судом першої інстанції було вірно встановлено та не спростовано відповідачем при подачі апеляційної скарги.
Вказує, що заборгованість по комунальним платежам за квартиру не свідчить про відсутність у позивача з ОСОБА_3 подружніх відносин. Проживаючи з останнім позивачка постійно перераховувала йому кошти на оплату комунальних платежів, які він оплачував, що підтверджується доказами доданими до позовної заяви.
Звертає увагу, що позивач разом з ОСОБА_3 придбали диван, щоб на ньому можна було спати; холодильник, оскільки попередній старий зламався; плиту для приготування їжі; кондиціонер. Замовником вказаних речей є ОСОБА_3 , що вбачається з чеків, але сплачувались вони власними коштами позивача, про що свідчать банківські виписки. Тож це доказ, що речі купувалися для спільного вжитку, а не особистого використання.
 
В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги. ОСОБА_1 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курило Я. О. в судове засідання не з`явились, про дату час та місце повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
 
Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 03.08.2022, про що зроблено відповідний актовий запис № 545.
Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 366 від 03.08.2022 та довідки про причину смерті ОСОБА_3 став хронічний персистуючий гепатит.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Печерським РАЦС 22.12.1992 батьками ОСОБА_3 є: мати - ОСОБА_10 ,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько - ОСОБА_11 . У зв`язку з позбавленням батьківських прав батька та відібрання дитини в матері відповідачка з 2002 року, була призначена опікуном ОСОБА_3 
ОСОБА_3 за життя був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , виданим Голосіївським РУ ГУМВС України в місті Києві 23.12.2008.
Згідно довідки з місця проживання про склад сім?ї та прописку, виданої ОСББ «ВЕСНА-136» № 129 від 20.11.2017 в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 (власник особового рахунку) з 29.07.1968 та ОСОБА_3 (онук) з 25.12.2008.
Витягом про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна № 33538171 від 20.03.2012 підтверджується право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: частка квартири належить ОСОБА_1 та частка квартири належить ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу № 532 від 02.03.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С. В.
Договір оренди щодо вказаної квартири укладений її власниками 12.08.2014 та в подальшому продовжений до 15.08.2017.
Як вбачається з копії паспорта серії НОМЕР_4 , виданого Новосантарським РУ ГУМВС України в Полтавській області 22.08.2013 позивач ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .
ОСОБА_3 працював до 31.07.2019, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_5 .
10.11.2021 ОСОБА_3 уклав декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-М7ЕХ-Т3А0. Відповідно до п. 1.12. даної декларації встановлюється, що позивач ОСОБА_2 є його довіреною особою.
Згідно договору про надання ритуальних послуг № 114/22 від 05.08.2022, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_12 та ОСОБА_2 , предметом є надання замовнику ритуальних послуг власними силами та/або продаж/реалізація предметів і товарів ритуальної належності для організації і проведення поховання померлого ОСОБА_3 .
Послуги, пов`язані з організацією та проведення поховання померлої особи становили 27000,00 грн., що підтверджується Актом № 114/22 приймання-передачі наданих послуг від 05.08.2022.
Згідно договору-замовлення № 15.46929П від 04.08.2022 укладеного між ОСОБА_1 та Ритуальною службою СКП «Спецкомбінат ПКПО» на організацію та проведення поховання ОСОБА_3 витрачено 4183,90 грн.
 
На підтвердження факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 стороною позивача додано до позовної заяви світлини, на яких вони зображені під час спільного проведення часу (а.с. 16-20).
Стороною позивача надано роздруківки руху коштів і банківські квитанції, які свідчать про деякі перерахування коштів від ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_3 , а також свідчать про придбання певних речей в квартиру, таких як новий холодильник, диван, плиту, кондиціонер.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до висновку, що стороною позивача доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами, які в сукупності дають підстави для безспірного висновку про дійсне проживання позивачки з ОСОБА_3 однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Суд вважав, що фактично на підтвердження наявності такого факту суду надано докази, серед яких фото з місць спільного перебування позивача із ОСОБА_3 , копія договору про надання ритуальних послуг, квитанції та показання свідків.
 
Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками з огляду на наступне.
 
Щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
 
Сім`ю складають особи, якіспільно проживають, пов`язаніспільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).
 
Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (пункт 5 частинипершоїстатті 315 ЦПК України).
 
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд маєустановити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 554/8023/15-ц).
 
Велика Палата Верховного Суду вжезазначала, що предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Як предмет позову, у свою чергу, розуміють певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовноякої позивач просить прийнятисудове рішення.  
 
Натомість підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує своївимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певніправові наслідки.
 
У кожній справі за змістомобґрунтувань позовних вимог та наданих позивачем пояснень суд має встановити, якогосаме результату позивачхоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядаєсправу в межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяєучасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частинип`ятоїстатті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачитиїх лише буквально (див., наприклад, постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83).
 
У справі, яка переглядається,  ОСОБА_2 з пред`явленням цього позову має на меті забезпечити реалізацію свого права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 . Серед підстав позову ОСОБА_2 визначила проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу терміном понад 5 років, що в силу положень статті 1264 ЦК України в сукупності з частиною другою статті 1259 ЦК України та тривалого опікування позивачкою над ОСОБА_3 могло б надати позивачці можливість одержати право на спадкування на рівні зі спадкоємцем найвищої черги після смерті ОСОБА_3 .
 
У постанові від 23 січня 2024 року в справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що в справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами.
 
Велика Палата Верховного Суду такожзазначила, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішенав порядкуокремого судового непозовногоцивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщоміж сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, якийвирішується в порядку позовногопровадження, суд залишаєзаяву без розгляду і роз`яснюєзаінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
 
На останок Велика Палата Верховного Суду зауважила, що обґрунтування позиції суду щодопідтвердження чи спростування факту спільногопроживання однією сім`єю без реєстраціїшлюбу у справах позовногопровадження має бути наведено у мотивувальнійчастині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідн іобставини. В резолютивній частині рішення у справах позовногопровадження суд маєзробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявленихвимог. 
 
            Оскільки вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу без подальшого пред`явлення вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування в цій справі не здатна забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивачки та за своєю суттю є лише правовою підставою позову, то в її задоволенні слід відмовити.
 
            Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість задоволення окремої вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в позовному провадженні, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
 
            Щодо позовної вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування
 
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив обставину проживання позивачки та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 02.09.2016 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі поданих сторонами документів та показань допитаних у судовому засіданні свідків, надавши повну та об`єктивну оцінку доказам: як кожному окремо, так і в їх сукупності.
Доводи апеляційної скарги про помилковість висновку місцевого суду щодо наявності між позивачкою та ОСОБА_3 стосунків, характерних подружжю, зводяться до незгоди відповідачки зі здійсненою місцевим судом оцінкою таких доказів. Між тим, достатнього обґрунтування необхідності здійснення апеляційним судом переоцінки поданих сторонами  доказів апеляційна скарга не містить.
 
Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в силу положень статті 1264 ЦК України позивачка є спадкоємицею ОСОБА_3 за законом четвертої черги.
 
Відповідачка натомість є спадкоємицею за законом другої черги як баба ОСОБА_3 (стаття 1262 ЦК України).
 
Водночас частиною другою статті 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
 
Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.
 
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних обставин, встановлених у судовому порядку: 1) опікування над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
 
Зокрема, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
 
Для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин.
 
Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18), від 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження№ 61-23350св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження№ 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21).
 
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Тобто, з урахуванням розподілу тягаря доказування в цій категорії справ, позивачка в першу чергу мала довести факт перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані.
 
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Як на підтвердження обставини перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані позивачка посилалася на періодичне перебування спадкодавця на лікуванні, зокрема, з діагнозами: варикозна хвороба 15 листопада 2019 року,  «гіпертонічний криз» - 10 червня, 22 листопада 2022 року та «алкогольний цироз печінки» - 03 липня2022 року. Позивачка також зазначала, що під час хвороби вона готувала їжу, контролювала прийом ліків та всю роботу по дому робила сама. 
 
Посилалася також на те, що ОСОБА_3 не мав постійного місця роботи, а позивачка неодноразово перераховувала на картковий рахунок ОСОБА_3 суми коштів, що, на переконання позивачки, свідчить про те, що вона матеріально утримувала спадкодавця.
 
Колегія суддів вважає, що факт знаходження ОСОБА_3 на лікуванні протягом незначних проміжків часу із переліченими вище діагнозами, а також інші обставини на які посилалась позивачка в позові не дають підстав для висновку про перебування ОСОБА_3 у такому стані, який характеризується безпомічністю особи та неможливістю самостійно матеріально забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ОСОБА_3 потребував би стороннього догляду, допомоги та піклування.
 
Тому в задоволенні позовної вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування  слід відмовити з огляду на її недоведеність належними та допустимими доказами.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила судові витрати покласти на позивача, зокрема витрати на правову професійну допомогу у розмірі 12 000 грн. Крім того у матеріалах справи наявна заява відповідача, яка була подана до суду першої інстанції, яким відповідач просив стягнути з позивача понесені судові витрати на правничу допомогу  в суді першої інстанції у розмірі 18 000 грн. 
Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1-6 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача на підтвердження витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції надано копію Договору №6/23 про надання правової допомоги від 13 лютого 2023 року (том 2 а.с.31-33), копію Додаткової угоди № 1 від 14 лютого 2023 року до договору № 6/23 (том 2 а.с. 34), копію Детального опису виконаних робіт (наданих послуг) від 15.09.2023 року (том 2 а.с. 35); копію акту приймання-передачі робіт(послуг) від 15 вересня 2023 року (том 2 а.с. 36); оригінал квитанцій про оплату згідно договору про надання правової допомоги № 6/23 від 14 02.2023 року у розмірі 18 000 грн.
Відповідно до акту приймання-передачі робіт адвокатське бюро надало наступні послуги:
1.                  Ознайомлення та правовий аналіз документів Клієнта та позовної заяви з додатками по справі № 752/18799/22;
2.                  Пошук та аналіз судової практики з питань аналогічних спірним відносинам;
3.                  Складення відзиву на позовну заяву від 03.03.2023 року, складення клопотання про ознайомлення від 20.02.2023 року, складення клопотання про приєднання доказів від 12.05.2022 року, складення заперечень на відповідь на відзив позивача від 28.04.2023 р., складення клопотання про допит свідків від 13.09.2023 р.;
4.                  Аналіз документів, отриманих в процесі розгляду справи в суді, зокрема, відповіді на відзив позивача;
5.                  Представництво інтересів Клієнта у Голосіївському районному суді м. Києва під час судових засідань 03.04.2023 р., 15.05.2023 р., 14.09.2023 р.
 
На підтвердження витрат на правничу допомогу у апеляційному суді представником відповідача надано копію Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1470553 (том 2 а.с.57), копію Додаткової угоди № 2 від 05 жовтня 2023 року до договору № 6/23 (том 2 а.с. 69), копію Детального опису виконаних робіт (наданих послуг) від 11.10.2023 року (том 2 а.с. 70); копію акту приймання-передачі робіт (послуг) від 11 жовтня 2023 року (том 2 а.с. 36); оригінал квитанцій про оплату згідно договору про надання правової допомоги № 6/23 від 14 02.2023 року у розмірі 12 000 грн.
Відповідно до акту приймання-передачі робіт адвокатське бюро надало наступні послуги:
1.                  Аналіз рішення Голосіївського районного суду м. Києві від 14.09.2023 р.;
2.                  Складення апеляційного скарги на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.09.2023 р.;
3.                  Представництво інтересів, правовий супровід в суді апеляційної інстанції.
4.                  Підготовка до судового розгляду в Київському апеляційному суді.
 
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції та  у суді апеляційній інстанції дійсно були понесені судові витрати на правничу допомогу Адвокатського бюро «Юлії Сидорчук».
Заперечень щодо розміру витрат ОСОБА_2 ні в суді першої інстанції, ні в апеляційний суд не подавала та не висловлювала. 
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 
1) у разі задоволення позову - на відповідача; 
2) у разі відмови в позові - на позивача; 
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, які мали правове значення для її вирішення, недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваного рішення знайшли своє підтвердження в судовому засіданні,  рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення першої інстанції та відмови у задоволенні позову, колегія суддів вважає, що на користь ОСОБА_1   з ОСОБА_2   підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу надану в суді першої та апеляційної інстанції пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в розмірі 30 000,00 грн.
 
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст. 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року-скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курло Яна Олегівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про зміну черговості права на спадкування - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 )  судові витрати у розмірі 4 962 грн судового збору та 30 000 витрат на правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 21 лютого 2024 року.
 
Головуючий                                                                                         О.В. Желепа

Судді                                                                                                      О.Ф. Мазурик

      О.В. Немировська