ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2363/23  Номер провадження 22-ц/814/1011/24	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:   Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі Коротун І.В.
учасники справи: 
представник позивача – адвокат Ільків С.М.
відповідач ОСОБА_1 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Тімошенко Н.В., повний текст рішення складено – дата не вказана

у справі за позовом  АТ «Креді Агріколь банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:        
 
   03 травня 2023 року АТ «Креді Агріколь банк»  звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 06.10.2023 року (а.с. 69), просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за комплексним договором №1/4015816 від 15.12.2020 року станом на 29.09.2023 року у розмірі 305 687,56 грн., з яких: 261 159, 39 грн. – сума заборгованості по тілу кредиту; 44 528,17 грн. – сума заборгованості по відсотках; також стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 5 760,88 грн.

Позовна заява обгрунтована тим, що 15.12.2020 року між АТ «Креді агріколь банк» та ОСОБА_1 було укладено договір №1/4015816. Відповідно до п.1.1 кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 575 714,10 грн. строком по 14.12.2023 року зі сплатою 7,9% річних. Цим же пунктом договору передбачено, що позичальник зобов`язується повертати кредит частинами, щомісячно, згідно графіка платежів по кредиту. Згідно пункту 1.2 кредит надано на споживчі потреби – на купівлю транспортного засобу для особистого користування. На виконання своїх зобов`язань за кредитним договором кредит видав позичальнику кредитні кошти у розмірі 575 714,10 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 15.12.2020 року. Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит та проценти банку згідно графіка платежів по кредиту (додаток №1 до договору, який є його невід`ємною частиною). На даний час позичальник свої зобов`язання за кредитним договором №1/4015816 від 15.12.2020 року не виконує, у встановлений термін згідно графіку погашення кредитних коштів не повертає, чим порушує умови кредитного договору №1/4015816. Станом на 29.09.2023 року заборгованість відповідача перед АТ «Креді агріколь банк» згідно кредитного договору №1/4015816 від 15.12.2020 року становить 305 687,56 грн, яка складається з: суми заборгованості по тілу кредиту – 261 159,39 грн. та суми заборгованості по відсотках – 44 528,17 грн. 

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2023 року позов Акціонерного товариства «Креді агріколь банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді агріколь» заборгованість за кредитним договором у розмірі 305 687,56 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді агріколь» судові витрати у розмірі 5 760,88 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач свої зобов`язання перед банком не виконує, внаслідок чого утворилася загальна заборгованість у розмірі 305 687,56 грн. Аналіз наданих позивачем доказів свідчить про порушення його прав, які підлягають захисту. Отже, позов заявлено обґрунтовано, підтверджено доказами, тому підлягає задоволенню. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до обгрунтування позовних вимог, з якими погодився суд першої інстанції, у позивача в силу ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, виникло право на дострокове повернення всього залишку кредиту у зв`язку із направленням відповідачу повідомлення-вимоги від 24.11.2022 року №10451/2656, в якому позивач вимагав повернення 351 695,37 грн. – непогашеної суми кредиту та 21 585,05 грн. - процентів за користуванням кредитом. Проте, відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 та від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 право кредитодавця нараховувати передбачені проценти за договором припиняється (п.91). Однак, суд першої інстанції безпідставно погодився з незаконним нарахуванням позивачем процентів по кредиту після направлення відповідачу повідомлення-вимоги від 24.11.2022 року, збільшивши суму стягнення по процентам з 21 585,05 грн., до 44 528, 17 грн. Також посилається на те, що судом першої інстанції неправильно прийнято розрахунок непогашеної суми заборгованості (залишку тіла кредиту). Вказує, що до лютого 2022 року, тобто до початку широкомасштабної збройної агресії рф проти України відповідач не мав жодної заборгованості за кредитним договором, із загальної суми кредиту 575 714,10 відповідачем у період з січня 2021 року по лютий 2022 року було повернуто тіло кредиту у розмірі 207 896,78 грн. (15 992,06 грн. х 13 міс.), що підтверджується графіком платежів по кредиту та не заперечується позивачем. Після 24.02.2022 року результаті виникнення значного прострочення по кредиту були здійсненні на погашення кредиту наступні платежі: 27.07.2022 р. - 18 166,01 грн., 18.08.2022 р. – 350,00 грн., 12.04.2023 р. – 18 166,01 грн., 01.06.2023 р. – 18 288,53 грн., 17.07.2023 р. – 18 110,00 грн., 24.08.2023 р. – 18 071,49 грн., 28.09.2023 р. – 17 899,95 грн., всього 109 051,99 грн., що не заперечується позивачем. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. За таких обставин, усі платежі, які були проведені за кредитним договором, очевидно, мали були йти виключно на погашення простроченої до повернення суми кредиту. З урахуванням цього, на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції заборгованість по кредиту має становити 258 765,33 грн. (575 714,10 – 207 896,78 – 109 051,99), а не 261 159,39 грн. як вказано у рішенні суду. Також посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а саме введення в Україні воєнного стану з 05 годи 30 хвилин 24 лютого 2022 року; фірма, на які працював відповідач та мав єдиний дохід, була зареєстрована в м. Херсоні, який з 01.03.2022 року по 11.11.2022 року перебував під тимчасовою окупацією, що обумовило неможливість здійснення господарської діяльності. Згідно листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року військова агресія рф проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Також посилається на п.16 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» щодо захищеності права споживачів протягом 90 днів після припинення чи скасування воєнного стану в Україні, тому майнові інтереси позивача залишаються захищеними у будь-якому випадку.
У відзиві на апеляційну скаргу   АТ «Креді агріколь банк» просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Зазначає, що станом на 24.02.2022 року у відповідача була наявна прострочена заборгованість з 21.02.2022 року у розмірі 15 991,24 грн. – по тілу кредиту та 2 516,20 грн. – по відсотках, що підтверджується виписками із рахунків відповідно,  оскільки платіж, який мав бути сплачений 20.02.2022 року не був сплачений (випало на неділю), та відповідно до п.1.11 Правил позичальник мав би його сплатити 18.02.2022 року. Внесені позичальником платежі з 27.07.2022 року по 28.09.2023 року були розподілені відповідно щодо погашення прострочених тіла кредиту та відсотків  на підставі п.1.12 Правил. Посилається на постанову НБУ від 25.02.2022 року №23. Вказує, що не усі платежі, які були внесені відповідачем після 24.02.2022 року, підлягали зарахуванню в рахунок погашення тіла кредиту, тому банком правильно здійснювалися зарахування коштів у рахунок погашення заборгованості, а залишок боргу по тілу кредиту становить 261 159,39 грн. Висновки відповідача про те, що банк набуває право на дострокове стягнення з моменту проставлення дати на вимозі, а не її скерування позичальнику (29.11.2022 року) та спливу строків, наданих на виконання вимоги, не відповідають умовам укладеного договору, оскільки, виходячи з умов договору банк набув право на дострокове стягнення 31.12.2022 року. Вказує, що у разі прострочення повернення кредиту (частини кредиту) проценти нараховуються на суму заборгованості за кредитом і за період прострочення до моменту повного погашення заборгованості за кредитом. Отже, сторони погодили у договорі, що нарахування відсотків відбувається до моменту повного погашення заборгованості. Вказує, що у даному випадку на правовідносини поширюється презумпція правомірності правочину Судом першої інстанції враховано, що у відповідності до умов договору сторони погодили, що відсотки нараховуються до моменту повного погашення заборгованості за договором, а не у межах строків кредитування.  
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 15.12.2020 року між АТ «Креді агріколь банк» та ОСОБА_1 укладено договір №1/4015816 (а.с. 7-9). 

Відповідно до п.1.1 кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит у сумі 575 714,10 грн. строком по 14.12.2023 року зі сплатою 7,9% річних. 

Цим же пунктом договору передбачено, що позичальник зобов`язується повертати кредит частинами, щомісячно, з викладеним графіком погашення. 

Згідно пункту 1.2 кредит надавався на споживчі потреби. 

На виконання своїх зобов`язань за кредитним договором кредитор видав позичальнику кредитні кошти в сумі 575 714,10 грн.

Відповідач визнав надані банком умови даного договору, тарифи та правила банку та приєднався до них в повному обсязі, керуючись ч.2 ст. 628 ЦК України, договір є договором приєднання і до відносин в даній частині договору застосовуються положення ч.1 ст. 634 ЦПК України.

На даний час позичальник свої зобов`язання за кредитним договором №1/4015816 року не виконує, у встановлений термін згідно графіку погашення кредитних коштів не повертає, чим порушує умови кредитного договору №1/4015816 від 15.12.2020 року.

Станом на 29.09.2023 року заборгованість відповідача перед АТ «Креді агріколь банк» згідно кредитного договору №1/4015816 становить 305 687,56 грн., яка складається з: суми заборгованості по тілу кредиту – 261 159,39 грн. та суми заборгованості по відсоткам – 44 528,17 грн. (а.с. 69).

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що встановлено ст. 610 ЦК України.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зі змісту ч.1 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комплексним договором №1/4015816 від 15.12.2020 року, яка виникла станом на 29.09.2023 року у розмірі 305 687,56 грн., з яких: 261 159, 39 грн. – сума заборгованості по тілу кредиту; 44 528,17 грн. – сума заборгованості по відсотках. 

        Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.         

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.12.2020 року між АТ «Креді агріколь банк» та ОСОБА_1 укладено комплексний договір №1/4015816 (кредиту та застави) (а.с. 7-9). 

Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит всього у розмірі 575 714,10 грн. (559 000,00 грн. – на купівлю транспортного засобу для особистого користування; 16 714,10 грн. – на сплату страхової премії за договором добровільного страхування від нещасних випадків, укладеним між СК «Страхова компанія «УНІКА», позичальником та банком), строком до 14.12.2023 року включно, зі сплатою 7,9% річних (фіксована процентна ставка) (а.с. 7-8). 

Згідно п.1.3. кредитного договору, порядок надання кредиту та його обслуговування, права, обов`язки та відповідальність сторін, інші умови кредитування, а також забезпечення виконання зобов`язань за кредитом заставою визначені в Правилах надання та обслуговування кредиту на придбання та рід заставу транспортного засобу в АТ «Креді агріколь банк», які є невід`ємною (публічною) частиною договору і розміщені на офіційному сайті банку.

Пунктом 1.4. договору передбачено, що позичальник повертає кредит та проценти банку згідно графіка платежів по кредиту (додаток №1 до договору, який є його невід`ємною частиною) на єдиний рахунок №… в банку. 

На виконання своїх зобов`язань за кредитним договором 15.12.2020 року банк видав позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 559 000,00 грн. та 16 714,10 грн., а всього у розмірі 575 714,10 грн., що підтверджується платіжними інструкціями від 15.12.2020 року (а.с. 25, зворот).

Згідно матеріалів справи, повідомленням – вимогою №10451/2656/ від 24.11.2022 року на адресу ОСОБА_1 банк повідомив позичальника ОСОБА_2 , що станом на 24.11.2022 року прострочена заборгованість складає: прострочений кредит 143 919,97 грн., прострочені проценти 21 585,05 грн., тому за умовами кредитного договору та договору застави банк вимагав протягом 30 днів з дати отримання цього повідомлення-вимоги погасити достроково у повному обсязі забов`язання за кредитним договором та штрафні санкції, а саме: 351 693,37 грн. – непогашена сума кредиту, 21 585,05 грн. – проценти за користування кредитом (а.с. 26).

Станом на 29.09.2023 року (згідно розрахунку заборгованості) позичальник ОСОБА_1 має заборгованість всього у розмірі 305 687,76 грн., з яких: прострочена заборгованість – 261 159,39 грн., нараховані відсотки – 908,47 грн., прострочені відсотки - 43 619,70 грн. (а.с. 70).
До вказаного розрахунку заборгованості банком надано виписку з рахунку за період з 15.12.2020 року по 29.09.2023 року, з якого вбачається, що залишок простроченої заборгованості складає всього 261 159,39 грн. (а.с. 71-77).

У додатку №1 до комплексного договору №1/4015816 від 15.12.2020 року – таблиці обчислення загально вартості кредиту для споживача («Графік платежів по кредиту, стандартний») вказано: - дата платежу – 20-те число кожного місяця, починаючи з 20.01.2021 року, і до 14.12.2023 року; - сума платежу за розрахунковий період (з 20-го числа попереднього місяця по 20-те число наступного місяця) – із зазначенням конкретної суми платежу за місяць (складає суму погашення кредиту та проценти за користування) (а.с. 9). 

Згідно п.1.9.2. Правил, позичальник сплачує проценти у валюті кредиту, відповідно до розрахунків банку, щомісяця, в день повернення кредиту, одночасно з погашенням заборгованості за кредитом (частиною кредиту). У випадку, якщо зазначений день повернення кредиту є неробочим, позичальник зобов`язаний сплати суму нарахованих процентів та платіж за кредитом у попередній робочий день.

Отже, згідно «Графіка платежів по кредиту» 20.02.2022 року позичальник ОСОБА_1 мав би внести на погашення кредиту всього 18 505,58 грн. (15 992,06 грн. – погашення суми кредиту, 2 513,52 грн. – проценти за користування кредитом). 20.02.2022 року була неділя. 

З виписки з рахунку за період з 15.12.2020 року по 29.09.2023 року (а.с. 71-77) вбачається, що черговий платіж 20.02.2022 року у розмірі 18 505,58 грн. не був сплачений банку і 21.02.2022 року платіж у розмірі 15 991,24 грн. винесений банком на прострочку простроченої заборгованості за кредитом (а.с. 71). 

Отже, у встановлений «Графіком платежів по кредиту» 20.02.2022 року (18.02.2022 року) платіж у розмірі 18 505,58 грн. позичальником ОСОБА_1 не був погашений.

Наступний платіж (згідно виписки з рахунку) 27.07.2022 року позичальником ОСОБА_1 було внесено у розмірі 15 991,24 грн. як погашення простроченої заборгованості (а.с. 71). 

Наступні платежі згідно «Графіка платежів по кредиту» були внесені 12.04.2023 року – 18 166,01 грн. як погашення простроченої заборгованості, 01.06.2023 року – 18 288,53 грн. як погашення простроченої заборгованості, 17.07.2023 року – 18 110,00 грн. погашення простроченої заборгованості, 24.08.2023 року – 18 071 49 грн. погашення простроченої заборгованості, 28.09.2023 року – 17 899,95 грн. погашення простроченої заборгованості (а.с. 71 зворот).

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про погашення ним 27.07.2022 року платежу у розмірі 18 166,01 грн. та 18.08.2022 року платежу у розмірі 350,00 грн. не підтверджується випискою з рахунку за період з 15.12.2020 року по 29.09.2023 року. 

Згідно «Графіка платежів по кредиту» 20.07.2022 року підлягав сплаті платіж у розмірі 17 899,95 грн., а 20.08.2022 року – 17 854,45 грн. (а.с. 9).

До відзиву на позов та до апеляційної скарги відповідач ОСОБА_2 не надав свої квитанції банку про погашення ним кредиту, які б суд міг дослідити та надати відповідну правову оцінку щодо виконання чи невиконання зобов`язань відповідачем у спірний період, починаючи з лютого 2022 року.

Згідно п. 1.10. Правил, днем виникнення простроченої заборгованості вважається день, наступний за днем настання термінів слати нарахованих процентів та суми кредиту (частини суми кредиту), якщо такі проценти та кредит (частина кредиту) не були сплачені позичальником у терміни, передбачені договором – для стандартного графіка погашення.

Згідно п.1.12. Правил, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язань за договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги банку у такій черговості: - прострочена до повернення сума кредиту; - прострочені проценти за користування кредитом; - нарахована сума кредиту (поточний платіж згідно Графіка платежів за кредитом); - нараховані проценти за користування кредитом (поточний платіж згідно Графіка платежів за кредитом); неустойка (штраф, пеня).

Згідно п.1.9.1 Правил, нарахування процентів за користування кредитом згідно договору здійснюється (для стандартного графіка погашення) з дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку до моменту повного погашення заборгованості за договором на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом, станом на кожен день і за фактичну календарну кількість днів користування кредитом з дня надання кредиту (включаючи цей день) по день повного погашення заборгованості за кредитом (не враховуючи цей день), якщо інше не передбачено умовами договору та/або Правил.

Як вбачається по справі, комплексний договір №1/4015816 (кредиту та застави) від 15.12.2020 року, укладений між АТ «Креді агріколь банк» та ОСОБА_1 , є чинним, відповідачем не оспорений, підлягає виконанню, тобто у даному випадку слід виходити із презумпції правомірності кредитного договору.

За таких обставин, апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов є доведеним та підлягає задоволенню, оскільки по справі вбачається, що відповідачем не спростовані надані стороною позивача докази на підтвердження існування заборгованості за кредитним договором у вказаному розмірі. Відповідачем не надані суду належні та допустимі докази (квитанції банку, висновки експертизи тощо), які б свідчили про відсутність заборгованості чи про іншій її розмір.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача в силу ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, виникло право на дострокове повернення всього залишку кредиту у зв`язку із направленням відповідачу повідомлення-вимоги від 24.11.2022 року №10451/2656, в якому позивач вимагав повернення 351 695,37 грн. – непогашеної суми кредиту та 21 585,05 грн. - процентів за користуванням кредитом, проте, відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 та від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 право кредитодавця нараховувати передбачені проценти за договором припиняється (п.91), то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки згідно Правил, які є невід`ємною частиною договору, нарахування процентів за користування кредитом згідно договору здійснюється (для стандартного графіка погашення) з дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку до моменту повного погашення заборгованості за договором на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом. У даному випадку кредит надано на строк до 14.12.2023 року, позов пред`явлено до суду 03.05.2023 року, тобто, до спливу строку кредитування.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно прийнято розрахунок непогашеної суми заборгованості (залишку тіла кредиту), що до лютого 2022 року, тобто до початку широкомасштабної збройної агресії рф проти України відповідач не мав жодної заборгованості за кредитним договором, із загальної суми кредиту 575 714,10 відповідачем у період з січня 2021 року по лютий 2022 року було повернуто тіло кредиту у розмірі 207 896,78 грн. (15 992,06 грн. х 13 міс.), що підтверджується графіком платежів по кредиту та не заперечується позивачем, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки має місце невнесення платежу 18.02.2022 року, до цієї дати, як вбачається з виписки по рахунку, позичальником не завжди вносилися платежі на погашення кредиту саме 20-го числа кожного місця, у зв`язку з чим на непогашену суму кредиту банком нараховувалися проценти та при надходженні наступного платежу погашалися, тобто ці платежі частково йшли на погашення простроченої суми кредиту та нарахованих процентів.

Доводи апеляційної скарги про те, що після 24.02.2022 року у результаті виникнення значного прострочення по кредиту були здійсненні на погашення кредиту платежі (наведено перелік), всього у розмірі 109 051,99 грн., то ці доводи також не беруться до уваги колегією суддів, оскільки з виписки з розрахунку заборгованості, як зазначалося вище, не вбачається про здійснення платежу 27.07.2022 року у розмірі 18 166,01 грн. та 18.08.2022 року - у розмірі 350,00 грн., належних та допустимих доказів на підтвердження цих доводів відповідачем не надано, що позбавляє суд їх перевірити.

Доводи апеляційної скарги про те, що усі платежі, які були проведені за кредитним договором, очевидно, мали були йти виключно на погашення простроченої до повернення суми кредиту і що на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції заборгованість по кредиту має становити 258 765,33 грн. (575 714,10 – 207 896,78 – 109 051,99), а не 261 159,39 грн. як вказано у рішенні суду, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду, оскільки позичальником ОСОБА_1 проведений простий математичний розрахунок без урахування того, що банком при внесені позичальником платежів 12.04.2023 р. – 18 166,01 грн., 01.06.2023 р. – 18 288,53 грн., 17.07.2023 р. – 18 110,00 грн., 24.08.2023 р. – 18 071,49 грн., 28.09.2023 р. – 17 899,95 грн. був застосований п.1.12. Правил, який передбачає, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язань за договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги банку у відповідній черговості, що також відповідає вимогам ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування».

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, то на підтвердження існування зазначених обставин, на які посилається відповідач, ним не надано належних та допустимих доказів, а саме не надано довідки з місяця роботи в м. Херсон; по справі вбачається, що відповідач має постійну реєстрацію в м. Полтаві з червня 2019 року (а.с. 42).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів  судової палати з розгляду цивільних справ, -
                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2023 року – залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.   
       
Повний текст постанови складено 28 лютого 2023 року. 

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов