ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2024 р. 	Справа № 440/7124/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 (головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич)  по справі № 440/7124/23
за позовом       ОСОБА_1  
до     Головного управління Національної поліції в Полтавській області  
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі – відповідач, ГУ НП в Полтавській області), у якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність ГУ НП в Полтавській області яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 при звільненні зі служби грошової компенсації за невикористані: 14 календарних дні додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учасникам бойових дій за 2015 рік; 11 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учасникам бойових дій за 2017 рік; 14 календарних дні додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учасникам бойових дій за 2018 рік; 10 календарних дні додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учасникам бойових дій за 2019 рік; 
- зобов`язати ГУ НП в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані: 14 календарних дні додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учасникам бойових дій за 2015 рік; 11 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учасникам бойових дій за 2017 рік; 14 календарних дні додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення, як учасникам бойових дій за 2018 рік; 10 календарних дні додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учасникам бойових дій за 2019 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.
Позовні вимоги мотивовані тим, що станом на дату звільнення позивача зі служби в поліції з ним не проведено повного розрахунку, зокрема: не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки, що є порушенням прав позивача.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні: додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення учасникам бойових дій за 2015 рік у кількості 14 календарних днів, додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення учасникам бойових дій за 2017 рік у кількості 11 календарних днів, додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення учасникам бойових дій за 2018 рік у кількості 14 календарних днів, додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення учасникам бойових дій за 2019 рік у кількості 10 календарних днів, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 13 жовтня 2021 року.
Зобов`язано ГУ НП в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні: додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення учасникам бойових дій за 2015 рік у кількості 14 календарних днів, додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення учасникам бойових дій за 2017 рік у кількості 11 календарних днів, додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення учасникам бойових дій за 2018 рік у кількості 14 календарних днів, додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення учасникам бойових дій за 2019 рік у кількості 10 календарних днів, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 13 жовтня 2021 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. 
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду від 10.10.2023 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у році звільнення, таким чином, грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена. 
Стверджує, що наказ про звільнення від 13.10.2021 №  514 о/с, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим відділом ДВБ НПУ проводиться виплата коштів, позивач не оскаржив, доказів протилежного до суду не надано. 
Зауважує, що без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, вимога про зобов`язання виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260 та пункту 10 розділу III Порядку № 1235.
Посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 31.10.2022 у справі №241/2229/20, від 31.03.2020 у справі №808/2122/18. 
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено апеляційним судом, ОСОБА_1 з 07.11.2015 по 13.10.2021 проходив службу в Національній поліції України.
Наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 13.10.2021 №514/ос ОСОБА_1 звільнено з посади оперуповноваженого 1-го відділу управління міграційної поліції 13.10.2021 за п.2 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу). (а.с.16)
У відповідь на адвокатський запит представника позивача відповідачем надано довідку, видану Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Полтавській згідно якої, у позивача наявні залишки невикористаних відпусток, а саме: 14 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учасникам бойових дій за 2015 рік; 11 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учасникам бойових дій за 2017 рік; 14 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учасникам бойових дій за 2018 рік; 10 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учасникам бойових дій за 2019 рік. При звільненні ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку в кількості 29 календарних днів. (а.с. 17-20)
24.05.2023 представник позивача звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані: 14 календарних дні додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учасникам бойових дій за 2015 рік; 11 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учасникам бойових дій за 2017 рік; 14 календарних дні додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення, як учасникам бойових дій за 2018 рік; 10 календарних дні додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учасникам бойових дій за 2019 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції. (а.с.34-35)
Відповідач листом від 29.05.2023 №29/128аз повідомив, що для виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні відпусток за попередні роки відсутні законні підстави. (а.с.36)
Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо не нарахування та не невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності ГУНП в Полтавській області щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015,2017,2018,2019 роки.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду про задоволення позовних вимог.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 45 Конституції України установлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Законом України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15 листопада 1996 року (далі - Закон №504/96-ВР) встановлено державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: зокрема 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Частиною першою статті 24 Закону №504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Статтею 92 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.
Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до частин сьомої, восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.
Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.
Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Закон № 3551-ХІІ), державою гарантується надання учасникам бойових дій пільг, зокрема додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Згідно з абзацами сьомим та восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Колегія суддів звертає увагу, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України та особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII, а саме: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, відповідно до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів, відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється, та у разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції, за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
У Рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Аналогічні висновки висловлено Верховним Судом у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, та у постановах Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №160/5393/19, від 31.03.2021 у справі №320/3843/20, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20, від 24.06.2021 у справі №520/8054/2020.
Судом встановлено, що  за час проходження служби в Національній поліції у період з 07.11.2015 по 13.10.2021 у ОСОБА_1 наявні залишки невикористаних відпусток: 14 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учасникам бойових дій за 2015 рік, 11 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учасникам бойових дій за 2017 рік, 14 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення, як учасникам бойових дій за 2018 рік; 10 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учасникам бойових дій за 2019 рік. При звільненні ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку в кількості 29 календарних днів, що також підтверджується листом Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 23.05.2023 року № 2893115/12/02-2023,(а.с. 19-20).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні: додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення учасникам бойових дій за 2015 рік у кількості 14 календарних днів, додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення учасникам бойових дій за 2017 рік у кількості 11 календарних днів, додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення учасникам бойових дій за 2018 рік у кількості 14 календарних днів, додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення учасникам бойових дій за 2019 рік у кількості 10 календарних днів, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 13 жовтня 2021 року.
Колегія суддів не приймає посилання відповідача в апеляційній скарзі на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31.03.2020 у справі №808/2122/18 з огляду на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19 відступила від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах №218/127/17, №820/5122/17, №808/2122/18, №825/1038/16.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання ГУНП в Полтавській області на правову позицію, висловлену у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 31.10.2022 року у справі №241/2229/20, оскільки зазначене судове рішення прийнято в порядку цивільного провадження за інших фактичних обставин справи та суб`єктного складу учасників відносин.
Так, у справі №241/2229/20, позивач обіймав посаду завідуючого хірургічного відділення в КНП «Мангушська центральна районна лікарня» та продовжував перебувати у трудових стосунках із відповідачем на момент виникнення спору про право отримати компенсацію за невикористану додаткову відпустку, в той час як у справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли у відмінних правовідносинах - звільнення особи з публічної служби, які врегульовані зазначеними вище спеціальними нормативними актами, розгляд яких передбачений за правилами адміністративного судочинства.
Доводи апеляційної скарги щодо передчасності позову за наявності чинного наказу про звільнення позивача та не оскарження його,  колегія суддів вважає помилковими, оскільки відповідач наділений повноваженнями на самостійне внесення змін до наказу про звільнення, при цьому розрахунок кількості днів та сум компенсації за невикористані дні відпусток також належить до повноважень відповідача.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.  315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 по справі № 440/7124/23 в частині задоволення позову - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова