ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року 
м. Київ
справа №380/3566/20
адміністративне провадження № К/9901/45096/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №380/3566/20
за позовом  ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Кедик М.В., постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року та додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року, прийняті в складі колегії суддів: головуючого Гуляка В.В., суддів Коваля Р.Й., Святецького В.В., 
У С Т А Н О В И В :
І. Короткий зміст позовних вимог
1. У травні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби, у якому просив: 
- визнати протиправним і скасувати наказ Львівської митниці ДФС від 17 квітня 2020 року №208-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити його на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС і надати звіт про виконання судового рішення; 
- судові витрати, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, покласти на відповідачів.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилався на те, що Львівська митниця ДФС протиправно і без законних підстав прийняла оскаржуваний наказ про його звільнення. Фактично відбулися зміни в організації виробництва та праці шляхом приєднання Львівської митниці ДФС до новоствореної юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби. Попередження про наступне вивільнення від 11 березня 2020 року позивач не отримував, про отримання такого не розписувався, щодо наявності вакантної (рівнозначної) посади або іншої роботи його повідомлено не було. Позивач стверджував, що при його звільненні порушено вимоги статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
ІІ. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
3. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано наказ в.о. начальника Львівської митниці ДФС, голови комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Антоняка Романа від 17 квітня 2020 року №208-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС з 23 квітня 2020 року. Стягнуто з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 113983,10 грн з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС і стягнення з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 8918,15 грн з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Стягнуто з Львівської митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10680 грн.
4. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII) регулюється також нормами КЗпП України, а саме його статтями 40, 49-2. Оскаржуваний наказ відповідача про звільнення позивача прийнято без конкретизації причин та підстав, він містить лише формальний перелік пунктів, передбачених частиною першою статті 87 Закону №889-VIII, які по своїй юридичній природі є різними, а тому потребують чіткого правового визначення та диференціації, оскільки відсутність чіткої та однозначної причини звільнення призводить до порушення принципу «правової визначеності», адже загальні формулювання унеможливлюють чітке розуміння підставності звільнення. Посилання відповідача у наказі про звільнення на пункт 1 частини першої статті 87  Закону №889-VIII без зазначення конкретної підстави для звільнення, з покликанням лише на норму закону, породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення. Оскаржуваний наказ прийнято не у спосіб та не на підставі визначеній статтею 87 Закону №889-VIII. У результаті реорганізації Львівської митниці ДФС не відбулося скорочення штатної чисельності працівників, а навпаки штатний розпис новоствореного органу передбачав збільшення штатних одиниць. Суд першої інстанції послався на акт інспекційного відвідування від 27 липня 2020 року №ЛВ13637/2007/АВ і припис про усунення виявлених порушень від 27 липня 2020 року №ЛВ13637/2007/АВ/П, а також зазначив, що сам факт реорганізації державного органу, що фактично не потягнув зміни в організації праці, не може бути підставою для звільнення працівника з роботи. Якщо реорганізація державного органу є підставою для припинення відносин державної служби незалежно від скорочення чисельності або штату державних службовців, мають бути інші об`єктивні підстави для звільнення державних службовців, і такими причинами не може бути лише одне бажання суб`єкта призначення. Відповідач, як суб`єкт призначення, не навів жодного аргументу як підставу для звільнення позивача та неприйняття рішення про його переведення до реорганізованого органу. Частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). Отже, надання указаним Законом можливості керівнику органу або суб`єкту призначення пропонувати будь-яку вакантну посаду державної служби у цьому органі (за наявності) кореспондує обов`язку суб`єкта владних повноважень використовувати це право обґрунтовано і мотивувати рішення про звільнення працівника з посади. Проте відповідачі ні в рішенні про звільнення позивача з посади, ні при розгляді цього публічно-правового спору, не довели неможливості продовження позивачем державної служби у новоствореному органі, не надали суду доказів невідповідності позивача займаній посаді чи його недостатньої кваліфікації. Таким чином, оскільки у Галицькій митниці Держмитслужби були наявні вакантні посади, в тому числі ті, що ОСОБА_1 обіймав до реорганізації, в тому ж структурному підрозділі, й жодних перешкод у зайнятті позивачем такої посади відповідачем не наведено, звільнення ОСОБА_1 не може бути визнано обґрунтованим, отже оскаржуваний наказ порушує конституційне право позивача на працю, є протиправним і підлягає скасуванню. З огляду на те, що позивача було протиправно звільнено з Львівської митниці ДФС 22 квітня 2020  року, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС з 23 квітня 2020 року. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає виплаті позивачу, становить 113983,10 грн (262 - робочі дні за час вимушеного прогулу х 435,05  грн - середньоденна заробітна плата) з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Оскільки позивача було звільнено з Львівської митниці ДФС, яка на день розгляду справи не виключена з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Реєстр), запису про її припинення немає, то саме з неї необхідно стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Суд першої інстанції також дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, а також, ураховуючи складність справи, обсяг та якість наданих адвокатом послуг, про наявність підстав для стягнення з Львівської митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10680 грн.
5. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року змінено, а саме в абзаці шостому резолютивної частини цього рішення суду формулювання «в сумі 10680 (Десять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 00 коп» змінено формулюванням «в сумі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00  коп». У решті частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021  року залишено без змін.
6. Приймаючи вказану постанову, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для визнання протиправним і скасування оскаржуваного наказу, поновлення позивача на займаній до звільнення посаді та стягнення на його користь з Львівської митниці ДФС середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Водночас суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що обґрунтований розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції становить у сумі 7500 грн, який є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, підтверджений наданими суду доказами та підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні.  
7. Додатковою постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021  року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в сумі 2500 грн.
8. Приймаючи додаткову постанову, суд апеляційної інстанції дійшов висновків, що клопотання позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в зв`язку із апеляційним розглядом цієї справи необхідно вирішити шляхом ухвалення додаткового судового рішення й обґрунтований та підтверджений наданими суду доказами розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції складає 2500 грн, який відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), співмірності зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а тому саме такий розмір витрат підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС.
ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
9. Галицька митниця Держмитслужби подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року та додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року і прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог та у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. 
10. Як на підставу оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12  травня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року скаржник послався на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вказавши про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права; що суд апеляційної інстанції застосував норму права, а саме статтю 87 Закону №889-VIII, без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 28  липня 2021 року в справі №640/11024/20. 
11. Галицька митниця Держмитслужби стверджує про те, що згідно з частиною третьою статті 87  Закону №889-VIII у редакції Закону України від 14 січня 2020 року №440-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» (далі - Закон №440-IX), який набрав чинності 13 лютого 2020 року, суб`єкт призначення або керівник державної служби не зобов`язаний був пропонувати працівнику іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі; жодного порушення під час звільнення ОСОБА_1 допущено не було; оскаржуваний наказ від 17 квітня 2020 року №208-о «Про звільнення ОСОБА_1 » видано Львівською митницею ДФС з дотриманням норм законодавства, що проігноровано судами попередніх інстанцій.  
12. Щодо підстав оскарження додаткової постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року, то Галицька митниця Держмитслужби зазначила про формальний підхід суду апеляційної інстанції до розгляду питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу та неврахування усіх доводів митного органу. Скаржник послався на висновки, зроблені Верховним Судом у постановах від 24 січня 2019 року в справі №910/15944/17, від 02 липня 2019  року в справі №810/795/18, від 04 листопада 2019 року в справі №9901/264/19, від 15 квітня 2020 року в справі №199/3939/18-ц, від 09 червня 2020 року в справі №466/9758/16-ц, від 11 червня 2020 року в справі №821/227/17, а також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19  лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц щодо визначення критеріїв реальності та розумності при встановленні розміру витрат на професійну правничу допомогу.
IV. Рух справи у суді касаційної інстанції
13. 09 грудня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року та додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року в справі №380/3566/20.
14. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 грудня 2021 року для розгляду справи №380/3566/20 (провадження №К/9901/45096/21) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Жука А.В., суддів Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
15. Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року касаційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року та додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року в справі №380/3566/20 залишено без руху.
16. Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2022 року клопотання Галицької митниці Держмитслужби про продовження строку на усунення недоліків указаної касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 22 грудня 2021 року, задоволено. Продовжено Галицькій митниці Держмитслужби строк для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 22 грудня 2021  року, терміном десять днів з дня вручення копії цієї ухвали.
17. Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження за скаргою Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року та додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року в справі №380/3566/20 на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
18. 09 серпня 2022 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про передачу справи №380/3566/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду. 
19. 30 серпня 2022 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення у справі №380/3566/20.
20. 16 вересня 2022 року до Верховного Суду від Галицької митниці Держмитслужби надійшла заява про поворот виконання судового рішення у справі №380/3566/20. 
21. Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання Галицької митниці Держмитслужби про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень у справі №380/3566/20. 
22. Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2024 року закінчено підготовчі дії у справі №380/3566/20 та призначено її до касаційного розгляду в порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.
V. Стислий виклад обставин справи, установлених судами першої та апеляційної інстанцій
23. ОСОБА_1 працював у митних органах України з 2002 року на різних посадах, перед звільненням обіймав посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС.
24. Постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» (далі - Постанова КМУ від 02 жовтня 2019 року №858) утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1 Постанови), у тому числі Галицьку митницю Держмитслужби. До того ж пунктом 2 цієї Постанови вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби за переліком згідно з додатком 2, зокрема реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.
25. З метою реалізації пункту 2 Постанови КМУ від 02 жовтня 2019 року №858 ДФС України 25  листопада 2019 року видано наказ №30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС», відповідно до пункту 1 якого розпочато реорганізацію митниць ДФС, у тому числі Львівської митниці. Згідно з пунктом 2 цього наказу утворено комісії з реорганізації митниць ДФС, а пунктом 4 визначено строк проведення реорганізації митниць ДФС три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Наказом ДФС України від 24 березня 2020 року №14-рг внесено зміни до пункту 4 наказу від 25 листопада 2019 року №30-рг, замінивши слова «три місяці» на «шість місяців».
26. За даними Реєстру 14 листопада 2019 року проведена державна реєстрація юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби.
27. Інформацію про рішення щодо припинення юридичної особи - Львівської митниці ДФС внесено до Реєстру 28 листопада 2019 року.
28. Розпорядженням КМУ від 04 грудня 2019 року №1217-р «Питання Державної митної служби» погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 08  грудня  2019  року Державною митною службою покладених на неї постановою КМУ від 06  березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.
29. Відповідно до розпорядження КМУ про початок роботи Державної митної служби України повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби з 00:00 год 08 грудня 2019 року.
30. 21 грудня 2019 року Львівською митницею ДФС було видано наказ №666 «Про попередження про наступне вивільнення», яким наказано Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII згідно списку, до якого також включено ОСОБА_1 .
31. 23 січня 2020 року головний державний інспектор відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС ОСОБА_1. звернувся до в.о. начальника Галицької митниці Держмитслужби Цабака В. із заявою про призначення його на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Галицької митниці Держмитслужби у порядку переведення з Львівської митниці ДФС. 
32. За результатом розгляду вказаної заяви в.о. начальника Галицької митниці Держмитслужби листом від 28 січня 2020 року №7.4-08-12/12/2430 повідомив ОСОБА_1 , зокрема, про те, що його заява буде врахована та додатково розглянута при заповненні вакантних посад Галицької митниці Держмитслужби, з урахуванням кваліфікаційних вимог та досвіду роботи, у термін визначений для проведення реорганізації митниць ДФС.
33. Наказом Львівської митниці ДФС від 07 лютого 2020 року №03 скасовано зазначений вище наказ від 21  грудня 2019 року №666 як такий, що нереалізований у зв`язку з тривалою відсутністю на роботі члена Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, на якого було покладено обов`язок вжиття заходів, передбачених цим наказом, зміною складу Комісії, невиконанням цього наказу, внесенням змін до КЗпП України.
34. Наказом Львівської митниці ДФС від 10 березня 2020 року №07 «Про попередження про наступне вивільнення» наказано Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ, пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України згідно списку, до якого також включено ОСОБА_1 .
35. Наказом Львівської митниці ДФС від 11 березня 2020 року №08 «Про попередження про наступне вивільнення» у зв`язку із неврученням попереджень про наступне вивільнення, виданих відповідно до наказу Львівської митниці ДФС від 10 березня 2020 року №07, наказано Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС забезпечити скерування відповідно до статті 9-1 Закону №889-VІІІ попереджень про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ, пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України згідно списку, до якого також включено ОСОБА_1 .
36. Згідно з протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця, складеним 11 березня 2020 року, ОСОБА_1 11 березня 2020 року надіслано на електронну адресу попередження про наступне вивільнення із займаної посади у зв`язку з реорганізацією Львівської митниці ДФС на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ, пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Одночасно позивача повідомлено про відсутність рівнозначної посади або іншої роботи.
37. Наказом в.о. начальника Львівської митниці ДФС - голови Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Романа Антоняка від 17 квітня 2020 року №208-о «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 22 квітня 2020 року із займаної посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС відповідно до пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Підстава: попередження про наступне вивільнення від 11  березня 2020 року.
38. Уважаючи своє звільнення незаконним, указаний наказ протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом. 
VІ. Джерела права й акти їхнього застосування
39. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
40. Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон №889-VIII (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Цим Законом визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
41. Дія Закону №889-VIII поширюється на державних службовців, у тому числі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади; інших державних органів (пункти 2, 8 частини другої статті  3  цього Закону).
42. Приписами частин першої-третьої статті 5 Закону №889-VIII закріплено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
43. Згідно зі статтею 9-1 Закону №889-VIII, яка врегульовує порядок доведення до відома державного службовця інформації або документів, доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними. Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів. Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.
44. Процедуру фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку відповідно до вимог Закону №889-VIII визначає Порядок фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1042 (далі - Порядок №1042), у пунктах 2, 3 якого закріплено, що інформація або документи надсилаються державному службовцю з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, про які він повідомив службі управління персоналом під час вступу чи проходження державної служби та які зазначені в його особовій справі. Факт доведення інформації або документів до відома державного службовця фіксується протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця.
45. Частиною п`ятою статті 22 Закону №889-VIII визначено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
46. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 Закону №889-VIII державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.
47. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.
48. Приписами частини першої статті 87 Закону №889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу.
49. За змістом абзацу першого частини третьої статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
50. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає КЗпП України, відповідно до статті 40 якого трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у визначених випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої цієї статті). Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.
51. Механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів визначає Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074, у пунктах 1, 4, 5 якого зазначено, що дія цього Порядку поширюється на центральні органи виконавчої влади із спеціальним статусом та їх територіальні органи, крім випадків, коли Конституцією та законами України визначені інші особливості порядку їх утворення, реорганізації або ліквідації. Орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади. Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
VІІ. Позиція Верховного Суду
52. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
53. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
54. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 341 КАС України).
55. Касаційне провадження у справі №380/3566/20 відкрите на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
56. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги та оскаржуваним судовим рішенням судів попередніх інстанцій, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із таких міркувань.
57. Предметом спору в цій справі є правомірність наказу Львівської митниці ДФС від 17 квітня 2020  року №208-о «Про звільнення ОСОБА_1 », яким звільнено позивача 22 квітня 2020 року з посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС відповідно до пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією державного органу.
58. За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
59. У частині третій статті 5 Закону №889-VIII, який є спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, чітко визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
60. Згідно з частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII (у редакції до набрання чинності Законом України від 19 вересня 2019 року №117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» (далі - Закон №117-IX)) процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначалася законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускалося лише у разі, якщо державного службовця не можна було перевести на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовився від такого переведення.
61. 25 вересня 2019 року набрав чинності Закон №117-IX, яким внесені зміни та доповнення до Закону №889-VIII, зокрема частиною першою статті 83 цього Закону (у редакції Закону №117-IX) передбачено, що державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади»; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).
62. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII (зі змінами, внесеними згідно із Законом №117-IX) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
63. 13 лютого 2020 року набрав чинності Закон №440-IX, яким частину третю статті 87 Закону  №889-VIII  доповнено новим абзацом першим такого змісту: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення».
64. Водночас приписами частини п`ятої статті 22 і пункту 2 частини першої статті 41 Закону №889-VІІІ (зі змінами, внесеними згідно із Законом №117-IX) визначено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу. Державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.
65. Вирішальним для правильного вирішення цього спору є момент виникнення спірних правовідносин, ураховуючи неодноразове внесення змін до Закону №889-VIII.
66. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
67. Конституційний Суд України у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
68. Отже, за загальним правилом, норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тож до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.
69. Як наголосив Верховний Суд у постановах від 16 лютого 2022 року в справах №380/3389/20, №380/3435/20, №380/3654/20, №380/4357/20, від 07 липня 2022 року в справі №380/3754/20, від 28  липня  2022  року в справі №380/6958/20 та інших, правовідносини щодо звільнення між роботодавцем і працівником, зокрема у разі реорганізації підприємства, виникають не з дати початку реорганізації, а з дати попередження працівника про зміну в майбутньому його становища, тобто можливого звільнення.
70. Таким чином, процедура звільнення державного службовця у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на момент попередження позивача про наступне вивільнення, а так само і на момент видання оскаржуваного наказу про його звільнення, у цій справі врегульована нормами Закону №889-VIII (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законами №117-IX та №440-IX), що виключає застосування до спірних правовідносин КЗпП України.
71. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 09 червня 2022 року в справі №380/3269/20, від 28 липня 2022 року в справах №140/6353/20, №380/3613/20, №380/3645/20, №380/3655/20, від 03 серпня 2022 року в справі №380/3764/20 та інших.
72. У постанові від 28 липня 2021 року в справі №640/11024/20, на неврахування судом апеляційної інстанції висновків якої посилається скаржник у касаційній скарзі, у постановах від 08 грудня 2021  року в справі №380/3646/20, від 16 лютого 2022 року в справах №380/3389/20, №380/3435/20, №380/3654/20, №380/4357/20, від 22 лютого 2022 року в справі №380/3547/20, від 09 червня 2022  року в справах №380/3269/20, №380/3833/20, від 07 липня 2022 року в справі №380/3754/20, від 14 липня 2022 року в справі №380/3838/20, від 19 липня 2022 року в справах №380/3677/20, №380/3753/20, від 28 липня 2022 року в справах №140/6353/20, №380/3613/20, №380/3645/20, №380/3655/20, №380/6958/20, від 03 серпня 2022 року в справі №380/3764/20, від 15 вересня 2022  року в справах №380/3624/20, №380/3661/20, від 19 вересня 2022 року в справі №380/3444/20, від 20 вересня 2022 року в справі №380/3348/20, від 08 грудня 2022 року в справі №380/3644/20, від 15 лютого 2024 року в справі №380/3441/20, від 21 лютого 2024 року в справі №380/3574/20 та інших, які прийняті після подання Галицькою митницею Держмитслужби касаційної скарги у справі, яка розглядається, Верховним Судом досліджувалося питання щодо правильного розуміння сутності нормативного врегулювання процедури звільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ (у редакції Закону №117-IX) у сукупності з нормами частини третьої статті 87 Закону №889-VIII (у редакції Закону №440-IX).
73. У наведених постановах Верховний Суд підкреслив, що вжите у частині третій статті 87 Закону №889-VIII слово «може» означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.
74. Аналізуючи норми Закону №889-VIII, якими визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оскаржуваного наказу, Верховний Суд зробив висновок про те, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати працівнику іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.
75. Водночас не має підстав для застосування до спірних правовідносин положень КЗпП України щодо обов`язку пропозиції вакантних посад при реорганізації державного органу, оскільки це питання було врегульовано законодавцем, який вніс зміни до спеціального закону - Закону №889-VIII, шляхом виключення із попередньої редакції речення, яке визначало наявність обов`язку суб`єкта призначення виконати обов`язок пропонування посад.
76. Такого підходу Верховний Суд дотримувався і у постанові від 23 грудня 2021 року в справі №380/3551/20, де також зазначив, що вжите у пункті 2 частини першої статті 41 Закону №889-VIII слово «може» означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з переведення без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Вирішення питання переведення чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.
77. У цій справі Верховний Суд ураховує, що редакції статей 41, 87 Закону №889-VIIІ (зі змінами, внесеними згідно із Законом №117-IX, які набули чинності з 25 вересня 2019 року, та із Законом №440-IX, які набули чинності з 13 лютого 2020 року) були чинними як на момент попередження позивача про наступне вивільнення, так і на момент прийняття оскаржуваного наказу про його звільнення, та, відповідно, підлягали застосуванню.
78. До того ж Верховний Суд зазначає, що наказом ДФС України від 25 листопада 2019 року №30-рг розпочато реорганізацію Львівської митниці ДФС і утворено Комісію з її реорганізації, проте вказані дії не породжували для позивача правових наслідків, оскільки правовідносини щодо звільнення між роботодавцем і працівником, зокрема у разі реорганізації підприємства, виникають не з дати початку реорганізації, а з дати попередження працівника про зміну в майбутньому його становища, тобто можливого звільнення. Водночас невиконання усіх необхідних заходів з реорганізації у визначені головою Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС строки не зупиняє та не відміняє саму реорганізацію, яка триває до моменту внесення до Реєстру запису про припинення юридичної особи у зв`язку з реорганізацією. 
79. На момент попередження позивача про наступне вивільнення та звільнення його оскаржуваним наказом діяла редакція Закону №889-VIІI, яка врегульовувала процедуру звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.
80. Львівською митницею ДФС дотримано обов`язок завчасного попередження позивача про наступне вивільнення у межах строків і в порядку, установлених Законом №889-VIII. Надіслання відповідного попередження позивачу шляхом використання засобу телекомунікаційного зв`язку, а саме на адресу електронної пошти, яку він повідомив службі управління персоналом, відповідає вимогам статті 9-1 Закону №889-VIII та Порядку №1042. 
81. Згідно з протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця, складеним 11 березня 2020 року, ОСОБА_1 11 березня 2020 року надіслано на електронну адресу попередження про наступне вивільнення, яке в силу приписів частини четвертої статті 9-1 Закону №889-VIII вважається таким, що доведене до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту його відправлення.
82. З приводу висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності вакантних посад і допущених порушень у частині незабезпечення права позивача на переведення, Верховний Суд указує, що до спірних правовідносин застосовуються норми спеціального закону, тобто Закону №889-VIІI, якими на відповідача не був покладений обов`язок забезпечити працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання переведення законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення, і, відповідно, наявність заяви працівника про переведення не створювала для суб`єкта призначення обов`язку такого переведення.
83. Ураховуючи викладене, безпідставними є посилання судів на кількісний склад працівників відповідного митного органу.    
84. Також безпідставними є посилання суду першої інстанції на акт інспекційного відвідування від 27 липня 2020 року №ЛВ13637/2007/АВ і припис про усунення виявлених порушень від 27 липня 2020 року №ЛВ13637/2007/АВ/П, складені Головним управлінням Держпраці у Львівській області, оскільки зазначені акт і припис не є предметом спору в цій справі.
85. Разом із тим, помилковими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що оскаржуваний наказ від 17 квітня 2020 року №208-о про звільнення позивача прийнято без конкретизації причин і підстав звільнення останнього, оскільки зі змісту цього наказу слідує, що у ньому вказано підставу для його видання (попередження про наступне вивільнення,  у якому чітко й конкретно окреслено, що воно надається у зв`язку з реорганізацією Львівської митниці ДФС) та чітко зазначено підстави звільнення (пункт 4 частини першої статті 83, пункт 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII); у наказі вказано дату припинення трудових відносин.
86. В обсязі установлених судами у цій справі фактичних обставин, ураховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію щодо застосування норм частини третьої статті 87 Закону №889-VIII (у редакції Закону №440-IX) та пункту 2 частини першої статті 41 Закону №889-VIII (у редакції Закону №117-IX), Суд дійшов висновку про дотримання Львівською митницею ДФС установленої законодавством процедури при вирішенні питання щодо звільнення позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII та, відповідно, про відсутність правових підстав для задоволення позову.
87. Суди першої та апеляційної інстанцій не проаналізували належним чином обставини, які склалися у спірних правовідносинах, неправильно розтлумачили норми матеріального права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень про задоволення позову.
88. Відповідно до частини першої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
89. За таких обставин, з огляду на приписи статей 341, 351 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга Галицької митниці Держмитслужби підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року в справі №380/3566/20 скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
90. Щодо поданого ОСОБА_1 клопотання про передачу справи №380/3566/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, необхідно зазначити, що підстави для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду визначає стаття 346 КАС України, приписами частин третьої-п`ятої якої встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
91. ОСОБА_1 , обґрунтовуючи заявлене клопотання, стверджує про те, що справа №380/3566/20 містить виключну правову проблему, вказуючи про проблему невизначеності, відсутність сталої судової практики у питаннях юридичної оцінки початку правовідносин у відповідній категорії справ і щодо малозначності такої категорії справ, проблему забезпечення рівних гарантій працівникам, що, на переконання позивача, свідчить про наявність підстав для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
92. Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до норм частини п`ятої статті 346 КАС України, суд у кожному конкретному випадку, з урахуванням порушеного питання оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо існування проблеми у застосуванні відповідної норми права, а також оцінює, чи необхідна така передача для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. Між тим, наявність виключної правової проблеми надає касаційному суду право та, відповідно, не покладає на нього обов`язку передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
93. Зважаючи на те, що ця справа не відповідає критеріям наявності у ній виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики; Верховним Судом сформовано сталу практику щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, яку враховано під час касаційного розгляду цієї справи та для відступлення від якої не вбачається правових підстав, відсутні підстави для передачі справи №380/3566/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду і заявлене позивачем клопотання задоволенню не підлягає.
94. Галицька митниця Держмитслужби у цьому касаційному провадженні оскаржує також додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року, якою стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в сумі 2500  грн.
95. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
96. За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
97. Приписами частини першої статті 252 КАС України визначено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
98. Отже слідує, що КАС України передбачає процесуальний інститут додаткового судового рішення, яким вирішуються окремі вимоги, які не були вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувалися докази (для рішень/постанов), або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Окрім того, додаткове судове рішення може прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.
99. Наведене свідчить про те, що додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.
100. З огляду на результат перегляду в касаційному порядку рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року в справі №380/3566/20, а також ураховуючи, що в разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати відшкодуванню не підлягають, додаткова постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року в цій справі також підлягає скасуванню.
101. Щодо поданої Галицькою митницею Держмитслужби заяви про поворот виконання судового рішення, Верховний Суд зазначає таке.
102. Як указує Галицька митниця Держмитслужби, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року в справі №380/3566/20 ОСОБА_1 було виплачено 113983,10 грн як суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
103. За правилами пункту 3 частини першої статті 380 КАС України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він відмовляє в позові повністю.
104. Статтею 381 КАС України, якою визначені особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ, передбачено, що поворот виконання рішення, зокрема, про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.
105. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року в справі №755/12623/19, з`ясовуючи природу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, дійшла висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати бо є заробітною платою.
106. Таким чином, виплачений ОСОБА_1 на виконання судових рішень у справі №380/3566/20 середній заробіток за час вимушеного прогулу не може бути стягнутий з позивача у межах процедури повороту виконання судового рішення.
107. Такого ж підходу дотримувався Верховний Суд у постановах від 20 вересня 2022 року в справі №380/4214/20, від 08 грудня 2022 року в справі №380/3644/20, від 15 лютого 2024 року в справі №380/3441/20 та інших. 
108. Із урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Галицької митниці Держмитслужби про поворот виконання судового рішення у справі №380/3566/20. 
VІІІ. Судові витрати
109. Підстави для здійснення розподілу судових витрат, з огляду на результат касаційного розгляду, відсутні.
Керуючись статтями 341, 345, 346, 349, 351, 355, 356, 359, 380, 381 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи №380/3566/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
2. Касаційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задовольнити. 
3. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року в справі №380/3566/20 скасувати. 
4. Ухвалити у справі №380/3566/20 нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
5. Додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року в справі №380/3566/20 скасувати та відмовити у задоволенні клопотання позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у справі №380/3566/20.
6. У задоволенні заяви Галицької митниці Держмитслужби про поворот виконання судового рішення у справі №380/3566/20 відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
А.В. Жук
Н.М. Мартинюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду