П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
20 березня  2024 року                                                                                 місто Київ
                                                                              справа №369/18059/21
                                                                               провадження № 22-ц/824/6367/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 
 
сторони:
позивач -   ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
 
розглянувши  у порядку письмового провадження в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , 
на рішення  Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2022 року, ухвалене у складі судді Янченка А.В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за попереднім договором купівлі-продажу квартири, -
 
В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 ,в якому просив стягнути кошти за попереднім договором купівлі-продажу квартири.
Позов обґрунтовано тим, що 31.10.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М.
Відповідно до п. 1 договору продавець (відповідач) у строк до 30.10.2021 зобов`язувався передати у власність покупцеві (позивачеві) з укладенням договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання, водовідведення, електроенергії), у порядку та на умовах передбачених відповідно цим та основним договором.
Згідно п. 3 договору ціна продажу квартири становить 251 862, 00 грн., що на день укладення договору еквівалентно 8 836 доларів США. Ціна за 1 кв.м. квартири становить 13 395, 00 грн..
У відповідності до п. 4 договору, при укладенні цього договору позивач передав, а відповідач прийняв передоплату у вигляді авансу у розмірі 165 300, 00 грн., що на день укладення договору еквівалентно 5 800 доларів США. Решту суми у розмірі 57 883, 00 грн., що на день укладення договору еквівалентно 2 031 доларів США, покупець зобов`язався сплатити до 30.09.2021. Залишок суми у розмірі 28 927, 00 грн.,що на день укладення договору еквівалентно 1005 доларів США позивач повинен був сплатити під час підписання основного договору.
Оскільки з травня 2021 року будівництво було повністю зупинено, позивач перед внесенням чергового платежу у серпні 2021 року почав цікавитися подальшою долею та станом будівництва, на що отримав пояснення, що буде створено новий кошторис.
Прийшовши на саме будівництво було виявлено не відповідність заявленої площі, плану та розміщення комунікацій квартири при продажу з побудованим по факту, а саме: згідно плану мало бути дві однокімнатні квартири з двома санвузлами. А виявилось, що комунікації (труби санвузла) тільки для однієї двокімнатної квартири. З`явившись з іншими інвесторами цього будинку, виявилось, що продавець кожному інвестору вказував у договорі різний термін здачі будинку експлуатацію.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області  від 13 жовтня 2022 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за попереднім договором купівлі-продажу квартири.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 165 300 грн. основного боргу, 706,49 грн. 3 % річних та 1653  грн. судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 7 серпня 2023 року  подав апеляційну скаргу, в якій  просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права та не дотримано норми матеріального права, а саме: ч. 1 ст. 1, ч. 1, 2 ст. 2, ч. 3. ст. 12, ч. 1, 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80, ч. 1 ст. 185, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 229 ЦПК України, ч. 1, 2 ст. 597, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 629 ЦК України.
Позивач ОСОБА_1 своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від  13 жовтня 2023 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом установлено, що 31.10.2020 між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М.
Відповідно до п. 1 договору Продавець (відповідач) у строк до 30.10.2021 зобов`язувався передати у власність Покупцеві (позивачеві) з укладенням договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання, водовідведення, електроенергії), у порядку та на умовах передбачених відповідно цим та основним договором.
Згідно з п. 3 договору ціна продажу квартири становить 251 826 грн., що на день укладення договору еквівалентно 8 836 доларів США. Ціна за 1 кв.м. квартири становить 13395 грн.
У відповідності до п. 4 договору, при укладенні цього договору позивач передав, а відповідач прийняв передоплату у вигляді авансу у розмірі 165 300 грн., що на день укладення договору еквівалентно 5 800 доларів США. Решту суми у розмірі 57 883 грн., що на день укладення договору еквівалентно 2 031 доларів США, покупець зобов`язується сплатити щоквартально рівними платежами до 30.09.2021. Залишок суми у розмірі 28 927 грн., що на день укладення договору еквівалентно 1005 доларів США, позивач повинен був сплатити під час підписання основного договору.
Відповідно до п. 5 договору від 31.10.2020 у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк передбачений договором або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту незаконною забудовою, або наявність підстав для визнання забудови, як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливість ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму авансових платежів протягом одного місяця.
04.11.2021 позивачем було направлено листа з вимогою про повернення коштів отриманих за попереднім договором.
Згідно зворотного поштового повідомлення, лист з вимогою про повернення коштів від 04.11.2021 було отримано відповідачем 16.11.2021.
Однак в матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем передоплати у вигляді авансового платежу та ця обставина не спростовується відповідачем.
Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення коштів за попереднім договором купівлі - продажу, суд першої інстанції виходив із того, що договір укладений між позивачем та відповідачем від 31.10.2020, який посвідчено нотаріально, зумовив виникнення між ними правовідносин у вигляді грошового зобов`язання, де серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення грошових коштів кредитору. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що обов`язок повернення грошових коштів випливає також з положення частини першої статті 11 ЦК України, де зазначено, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства та зокрема з п. 5 договору від 31.10.2020.
Враховуючи, що позивачем не надано до суду доказів внесення авансового платежу в іноземній валюті, а універсальною грошовою одиницею в Україні є гривня, тому на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 1 договору від 31.10.2020 суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 165 300 грн. та 3 % річних в сумі 706, 49 грн. 
Відмовляючи у стягненні моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, на які він посилається, як такі, що завдали душевних страждань та переживань, відповідно заявлена моральна шкода є необґрунтованою.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.
Відповідного висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року (справа №296/10217/15-ц).
Посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи та не застосовано закон, який мав бути застосований, а саме ст. 597 ЦК України, згідно якого у відповідача виникло право притримання, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки, як уже зазначалось, позивачем були внесені кошти у вигляді авансових платежів, які у разі не укладення основного договору підлягають поверненню власникові.
Оскільки п. 4 Договору прямо зазначає, що покупцем було передано, а продавцем прийнято передоплату у вигляді саме авансу в розмірі 165 300, 00 грн., основний договір купівлі-продажу не укладено, що не заперечується сторонами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача
грошових коштів в розмірі  165 300, 00 грн.
Відповідач фактів отримання коштів від позивача та неукладення основного договору купівлі-продажу не заперечував.
В даному випадку з`ясування обставин неукладення основного договору та встановлення особи, з чиєї вини воно не відбулось, не впливає на висновки суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки предметом спору в даному випадку є повернення коштів, а не стягнення збитків у відповідності до положень ч. 2 ст. 635 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено вимоги ч. 1 ст. 185 ЦПК України та прийнято позовну заяву до розгляду, яка була подана без додержання вимог п. п. 3, 8 ст. 175 ЦПК України не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
 В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції застосовано закон, який не підлягав застосуванню, а саме ч. 2 ст. 625 ЦПК України, оскільки він не набув статусу боржника, а тому стягнення з нього 3% річних є неправомірним.
Таке посилання відповідача є безпідставним, оскільки у передбачений попереднім договором  строк договір купівлі-продажу квартири укладений не був, тому, починаючи з 1 листопада 2021 року у ОСОБА_2 виник обов`язок повернути позивачу отримані за даним договором кошти. Невиконання цього обов`язку є підставою для застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. 
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, рішення було ухвалено судом першої інстанції при дотриманні норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення - без змін.
    Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення  Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Суддя-доповідач:                                                                  О.І. Шкоріна

Судді:                                                                                     Л.Д. Поливач

                                                                                                А.М. Стрижеус