Номер провадження: 22-ц/813/1249/24 
Справа № 522/5583/22
Головуючий у першій інстанції Павлик І.А.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів:          Кострицького В.В., Назарової М.В.
за участю секретаря судового засідання – Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Органу опіки та піклування Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,

встановив:
12 травня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним вище позовом у якому просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , 01 квітня 2011 року разом з нею.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 24 травня 2010 року по 28 грудня 2019 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина син ОСОБА_3 .
Після припинення фактичних шлюбних стосунків, у зв`язку з вчиненням відповідачем домашнього насильства, син залишився проживати разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться його життям та систематично не виконує встановлюваний графік побачень з сином.
Між сторонами напружені стосунки через надмірне споживання ОСОБА_1 спиртних напоїв, у зв`язку з чим виникали сварки з боку відповідача, які він вчиняв у стані алкогольного сп`яніння, а згодом і домашнім насильством зі сторони відповідача відносно позивачки у присутності малолітньої дитини, у зв`язку з чим відповідач притягувався до адміністративної відповідальності. 
Постійні образи на адресу позивачки, нецензурна лайка та агресивна поведінка відповідача у присутності дитини, стали підставою для остаточного припинення стосунків між сторонам, однак і після цього, відповідач продовжував вчиняти домашнє насильство у присутності дитини.
Наведені вище обставини, на переконання позивачки, вкрай важко та негативно впливають на розвиток та виховання сина.
У період з 08 жовтня 2021 року по 08 січня 2022 року діяв обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2021 року у справі №522/18789/21, за яким серед іншого, відповідачу було заборонено перебувати в місці спільного проживання (перебування) позивачки та дитини.
Крім того, відносно відповідача триває досудове розслідування кримінального правопорушення, з правовою кваліфікацією ч.1 ст. 126-1 КК України, а саме систематичне вчинення домашнього насильства.
За місцем проживання відповідач характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, ухиляється від виконання батьків обов`язків, не працевлаштований та не приймає участі у вихованні сина. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із матір`ю – ОСОБА_2 . Вирішено питання щодо судових витрат.
Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою у якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, так як остання не працює, доходів не отримує, та живе лише на кошти, які сплачуються скаржником у якості аліментів.
Судом помилково встановлено, що скаржник має заборгованість зі сплати аліментів, натомість окрім аліментів, він додатково сплачує ряд поточних витрат позивачки та його сина, а саме: лікування дитини, купівлю одягу, техніки, шкільного приладдя.
Також судом не враховано, що: позивачка не надала доказів того, що вона є безконфліктною особою, яка позитивно характеризується за місцем проживання; відповідач, як і позивачка також не стоїть на обліку у психіатричному диспансері; відсутність доходів у позивачки; квартира у якій проживають позивачка та син належить відповідачу, а також те, що він має ще одне житло, у якому також є окрема кімната, меблі та все необхідне для розвитку дитини; він ніколи не зловживав алкоголем, не має шкідливих звичок, не притягувався кримінальної відповідальності, в силу вимог закону вважається таким, що не притягувався до адміністративної відповідальності. 
Скаржник звертає увагу, що заборонний припис, виданий судом першої інстанції, було скасовано апеляційним судом за наслідками перегляду справи, а у подальшому, при зверненні позивачки до суду із заявою про продовження дії заборонного припису, їй було відмовлено. 
Упродовж дії строку заборонного припису, він звертався до поліції та органу піклування з метою встановлення місця проживання сина.
Не відповідають фактичним обставинам висновки суду першої інстанції про те, що він не утримує сина та не приймає участь у витратах на дитину, так як за період з січня 2022 року по грудень 2022 року він сплатив позивачці на утримання сина грошові кошти у розмірі 160000 грн, з яких: більше 45000 грн - аліменти, 460000 грн – доплата по аліментам за попередні роки, 2000 дол США – допомога на життя на початку війни. Окрім цього, він також сплачує кошти на придбання дитині ліків, купівлю одягу, техніки.
При складенні висновку орган піклування не обстежував його житлові умови, формально підійшовши до цього питання, комунікуючи з відповідачем лише у телефонному режимі.
Зважаючи на той факт, що він ніколи не перешкоджав проживанню сину разом із матір`ю, на думку скаржника, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
На вказану апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 подала відзив у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому посилається на те, що відповідач не цікавиться життям сина, його успіхами у навчанні чи спорті, у той час як вона самостійно здійснює догляд за сином, на неї покладені усі турботи щодо безпеки, виховання, навчання, лікування та забезпечення усіх інтересів дитини.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю — доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає. 
Судом першої інстанції встановлені та підтверджується матеріалами справи такі обставини.
Позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 12), який проживає разом з позивачкою за її місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 13-14).
Як убачається з характеристики, складеної Одеським ліцеєм №81, син сторін ОСОБА_3 навчається у вказаному закладі освіти з п`ятого класу за дистанційною формою здобуття освіти. За час навчання зарекомендував себе як старанний, здібний, активний, товариський учень. Має достатній та високий рівні навчальних досягнень. Проявляє стійкий інтерес до навчання. Відвідує всі онлайн заняття, вчасно виконує завдання. Мати, ОСОБА_2 , постійно цікавиться навчанням дитини – регулярно спілкується з класним керівником у месенджері та за необхідності телефоном, відповідально ставиться до виховання сина. Відвідує батьківські збори. Батько, ОСОБА_1 , батьківські збори не відвідував, на зв`язок з класним керівником не виходив (т.1 а.с.17). 
З листа КНП «Дитяча міська поліклініка №4» від 18 лютого 2022 року №01-31/122 убачається, що кожного разу на прийом до лікаря, хлопчика супроводжує мати, ОСОБА_2 , яка регулярно та у разі проведення профілактичних оглядів, щеплень або під час гострих захворювань звертається до лікаря-педіатра та лікарів-спеціалістів вказаного закладу охорони здоров`я.
Актом обстеження житлово-побутових умови проживання малолітнього ОСОБА_3 , складеного 25 травня 2020 року встановлено, що дитина має окрему кімнату, окреме спальне місце, одяг та взуття по сезону у достатній кількості, іграшки, книги, тощо. Матір`ю дитині створені належні умови для зростання та всебічного розвитку. Житлово-побутові умови знаходяться у задовільному стані (т.1 а.с. 22).
Довідкою, виданою ФОП ОСОБА_4 від 28 червня 2022 року за вих. №1, підтверджується, що ОСОБА_2 працює у фізичної особи-підприємця з 19 лютого 2022 року по теперішній час на посаді продавця-консультанта. З усіма працівниками оформлено призупинення дії трудового договору у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надати та виконувати роботу (т.1 а.с. 172).
Згідно характеристики ФОП ОСОБА_4 , складеної 09 червня 2022 року №01-20/11, за час роботи ОСОБА_2 зарекомендувала себе як грамотний фахівець, вміло застосовуючи наявний досвід і прагнучи до подальшого самовдосконалення. Володіє необхідними професійними навичками і діловими якостями. Поставилася до своїх службових обов`язків з великою відповідальністю та сумлінно їх виконувала. Ефективно вирішувала всі питання, пов`язані з діяльністю ФОП. До вирішення нестандартних завдань підходить грамотно і завжди досягає ефективного рішення. У спілкуванні з колегами завжди доброзичлива з партнерами і клієнтами ФОП – ввічлива і чемна, у скрутних ситуаціях завжди націлена на знаходження компромісних рішень, до вирішення задач підходить творчо (т.1 а.с. 171).
Висновком органу опіки та піклування від 31 грудня 2020 року №01-11/2079/2вих вирішено визначити способи участі ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною щовівторка та щочетверга з 13:00 год. до 17:00 год.; II та IV тижня з суботи 10:00 год. до неділі 19:00 год.; дні народження, канікули та святкові дні за попередньою домовленістю між батьками (т.1 а.с. 23-25).
Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Судом установлено, що 29 січня 2019 року близько 13:00 год. ОСОБА_1 в ході конфлікту на побутовому ґрунті, фізично пригрозив цивільній дружині в автомобілі, після чого сімейна сварка продовжилася за місцем мешкання, чим вчинив домашнє насильство в сім`ї (т.1 а.с.29).
Згідно довідки КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР, виданої 10 січня 2022 року №207, ОСОБА_1 за даними архіву, реєстратури та картотеки не значиться (т.1 а.с. 98).
Відповідно до довідки КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», виданої 06 січня 2022 року №003488, ОСОБА_1 згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки Центру на наркологічному обліку не значиться (т.1 а.с. 100).
За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується, як трудолюбивий, товариський, вихований. Не був помічений у нетверезому стані, охайний, не порушує громадський порядок та суспільні норми поведінки. Скарги від сусідів на ОСОБА_1 не надходили, його родина зберігає чистоту та порядок прибудинкової території і своєчасно сплачує комунальні послуги (т.1 а.с.99).
З довідки, виданої МВС України убачається, що ОСОБА_1 станом на 14 січня 2022 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (т.1 а.с. 101).
Згідно характеристики «Black Sea Contractors Crewing Agency», виданої 03 липня 2020 року за вих. 15/20 ОСОБА_5 працював на судні «ELLA F» на посаді старшого помічника капітана, протягом 2018-2019 років. Роботодавцем характеризується позитивно, за час роботи зарекомендував себе професійним, кваліфікованим спеціалістом. Добросовісно виконував свої обов`язки (т.1 а.с. 102).
Висновком органу опіки та піклування при визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , 01 квітня 2011 року, складеним Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради 03 квітня 2022 року №01-11/1108/1вих., вирішено вважати доцільним визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 . З цього висновку убачається, що спеціалістом територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_3 , про що складено акт 21 червня 2022 року, відповідно до якого дитини виявила бажання проживати з матір`ю, зазначивши, що вона добра і піклується про нього. Батька останній раз бачив у лютому 2022 року. Під час хвороби батько не допомагав, участі у вихованні не приймає. Спеціалістом територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі проведено бесіду з ОСОБА_1 , про що складено акт від 22 червня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_1 проти визначення місця проживання дитини разом з матір`ю (т.1 а.с. 126-131).
Згідно інформації наданої Державною прикордонною службою України на запит суду, у період з 01 січня 2021 року по 31 травня 2022 року ОСОБА_6 виїздив за кордон та в`їздив на територію України, а саме: 16 лютого 2021 року (виїзд), 25 квітня 2021 року (в`їзд), 09 липня 2021 року (виїзд), 02 серпня 2021 (в`їзд), 09 листопада 2021 року (виїзд), 16 грудня 2021 року (в`їзд) та 22 лютого 2022 року (виїзд) (т.1 а.с. 150).
Відповідно до розрахунку, складеного старшим державним виконавцем Філімоновою К.В., заборгованість у ОСОБА_1 по сплаті аліментів №В-15/68996432 станом на 31 серпня 2022 року відсутня (т.1 а.с. 157).
Задовольняючи позовні вимоги, встановивши обставини справи у їх сукупності, врахувавши ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, суд першої інстанції дійшов висновку про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. При цьому, судом враховано  висновок органу опіки та піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини разом з матір`ю, а також ту обставину, що відповідач працює моряком, у зв`язку з чим, велику кількість часу знаходиться за кордоном.Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право брати участь у її житті та вихованні незалежно від того, з ким дитина буде проживати.При цьому судом роз`яснено сторонам, що в подальшому, з урахуванням обставин, які можуть виникнути, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку, а після досягнення ОСОБА_3 чотирнадцяти років, він вправі самостійно визначати з ким із батьків буде проживати.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на таке.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).
У рішенні від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява №2091/13, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків ( рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", заява №31111/04).
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09).
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а тому у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а потім права батьків.
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18),від 24 листопада 2021 року в справі №754/16535/19 (провадження №61-14623св21)).
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України). 
Схожі положення, закріплені і у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.
Діти мають право на те, щоб з ними консультувалися та їх вислуховували з питань, що їх стосуються. Зокрема по мірі того, як діти дорослішають, і з плином часу вони можуть формулювати власну думку про свій контакт (спілкування) з батьками, суди повинні приділяти належну увагу їхнім поглядам і почуттям, а також праву на повагу до їхнього приватного життя (рішення ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.Ts. and Others v. Georgia», заява №71776/12).
Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання малолітнього сина разом із матір`ю, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, обґрунтовано виходив з бажання дитини проживати разом із матір`ю, що було встановлено органом опіки та піклування при складенні висновку про визначення місця проживання дитини.
Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
З наданих позивачкою доказів, зокрема характеристики за місцем навчання дитини, інформації із закладу охорони здоров`я убачається, що позивачка належним чином виконує покладені на неї батьківські обов`язки, приділяючи увагу дитині, як при здобутті ним освіти у ліцеї, так і у разі необхідності, супроводжуючи його до медичного закладу, що безсумнівно сприяє гармонійному розвитку та належному вихованню дитини, як у повсякденному житті, так і при здобутті освіти, також при лікуванні стану здоров`я.
Позивачка облаштувала та створила для сина задовільні житлово-побутові умови проживання, забезпечивши необхідними предметами та речами.
Колегія суддів зауважує, що під час вирішення спору у такій категорії справ, за відсутності компромісу між батьками щодо визначення місця проживання дитини, найкращі інтереси дитини впершу чергу превалюють над правами та/або інтересами батьків. 
Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується суд апеляційної інстанції, враховувавши найкращі інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків, взявши до уваги бажання (волевиявлення) дитини, її вік, наряду з відомостями, відображеними у висновку органу опіки та піклування, дійшов правильного висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 .
Розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, колегія суддів вважає, що суд вирішуючи цю справу надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, правильно визначив місце її проживання з матір`ю, ураховуючи серед іншого і ту обставину, що відповідач за освітою є моряком, та з огляду на здобуті у справі докази, ОСОБА_1 тривалий проміжок (інтервал) часу знаходиться за кордоном. 
Колегія суддів зауважує, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини дитини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з однім із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не працевлаштована, як такі, що спростовуються доказами, що містяться у матеріалах справи, так як ОСОБА_2 працює на посаді продавця-консультанта у ФОП ОСОБА_4 .
Та обставина, що трудові правовідносини між позивачкою та роботодавцем на цей час призупинені через війну, сама по собі не впливає на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, оскільки це не перешкоджає ОСОБА_2 належним чином виконувати покладені на неї батьківських обов`язки, в частині забезпечення дитини необхідними речами, одягом, ліками та продуктами харчування. 
Також апеляційний суд ураховує, що у відповідача відсутня заборгованість перед позивачкою зі сплати аліментів, його позитивну характеристику за місцем проживання та роботи, наявність джерела доходу, однак сукупність цих обставин, які характеризуються відповідача, не спростовують правильні висновки щодо визначення місця проживання сина сторін саме з матір`ю, оскільки батько дитини не заявляв вимог про визначення місця проживання дитини з ним, зустрічний позов не пред`являв.
Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами відсутній спір про визначення місця проживання дитини, апеляційний суд відхиляє, зважаючи на те, що під час складення висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, відповідач заперечував проти визначення сина разом з матір`ю дитини, та не визнав пред`явлений до нього позов ОСОБА_2 .
Та обставина, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, порушуючи питання про ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, також свідчить про правову позицію ОСОБА_1 , яка зводиться до його незгоди з тією обставиною, що місцем проживання малолітнього сина визначено разом з позивачкою.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими зазначені вище висновки суду з якими не погоджується скаржник.
Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.
Порушень судом норм матеріального та процесуального права колегією суддів не встановлено.
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Повний текст постанови складено 27 лютого 2024 року.

Головуючий                                                                 Ю.П. Лозко

Судді:                                                                         В.В. Кострицький 

                                                                               М.В. Назарова