ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року	Львів	Справа № 460/17879/23 пров. № А/857/22540/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Довгої О.І., 

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року (суддя- Нор У.М., ухвалене в м. Рівне) у справі № 460/17879/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

                                                         ВСТАНОВИВ:

25 липня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про визнання протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, оформлену листом від 22.06.2023 №Н-37/6/5601-23/5601.3.1.1/2286-23, у прийнятті декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства; зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області прийняти декларацію ОСОБА_1 про відмову від громадянства російської федерації та видати їй довідку про реєстрацію громадянином України, що є підставою для видачі паспорта громадянина України.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, оформлену листом від 22.06.2023 №Н-37/6/5601-23/5601.3.1.1/2286-23, у  прийнятті декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства. Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області прийняти декларацію ОСОБА_1  про відмову від громадянства російської федерації. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області оскаржило його подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, вважає, що оскаржуване рішення винесене без належного з`ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить його скасувати і прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до приписів українського законодавства, яким встановлено, що саме на особу заявника покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати відповідний документ. Оскільки посольство російської федерації в Україні не надавало ніяких підтверджуючих фактів виходу з громадянства, це може свідчити що в посольства є заперечення стосовно здобуття позивачем громадянства України; потенційно у позивача можуть бути невиконані зобов`язання перед рф, які не відомі апелянту.
Як зазначає апелянт в апеляційній скарзі, що позивач зобов`язалася протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України подати до органу, що видав їй тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства рф, виданні уповноваженим на те органом цієї держави, а у разі неотримання нею незалежних від неї причин документа про припинення громадянства рф зобов`язалася подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави повернути національний паспорт громадянина рф до уповноваженого органу цієї держави, однак жодних дій до виконання зобов`язання реально не вчинила, а подана нею декларація про відмову від іноземного громадянства, подана без актуальної незалежної причини для її подання.
Відзив на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції поданий не був.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної  скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна  скарга не підлягає до  задоволення з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Нижньокамськ, Татарської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки. Зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 .
Управлінням Державної міграційної служби України в Рівненській області 25.06.2021 прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про громадянство України" щодо ОСОБА_1 , про що видано довідку про реєстрацію особи громадянином України №2146 від 02.09.2021.
ОСОБА_1 09.09.2021 документовано тимчасовим посвідченням громадянина України серії НОМЕР_1 .
Позивачем у зв`язку з набуттям  громадянства України подано зобов`язання протягом двох років, до 25.06.2023 припинити іноземне громадянство - громадянсвто російської федерації.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, маючи намір припинити громадянство російської федерації, позивач  здійснила спробу запису на прийом за кордоном, до  посольства російської федерації в Чеській Республіці для подачі клопотання про вихід з громадянства рф. 
05.11.2022 позивач через спеціалізований інтернет сайт кд мид россии nation.kdmid.ru  подала електронну заяву №700221610 про надання дозволу на вихід із громадянства та запит про реєстрацію на прийом. 
Проте, станом на момент звернення з позовом, подане звернення в обробку так і не взяте, а запис на прийом у посольстві не призначений. 
Позивач 29.05.2023 звернулася до відповідача із заявою про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, до якої додала декларацію з копіями документів,  на що отримала відповідь про відмову. У вказаній відповіді зазначено, що  відповідача відсутні законні підстави для прийняття декларації позивача про відмову від іноземного громадянства.
Позивач вважаючи дії відповідача щодо прийняття вказаного рішення та відмови у прийнятті декларації про відмову від громадянства російської федерації протиправними, звернулася з даним позовом до суду. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України "Про громадянство України" від 18.01.2001 №2235-III (далі - Закон України "Про громадянство України").
Частиною 1 статті 1 Закону України "Про громадянство України" визначено, що громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
Відповідно до статті 6 Закону України "Про громадянство України" встановлено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.
Згідно з ч.1 ст.8 Закону України "Про громадянство України" особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.
Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України "Про громадянство України" іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про громадянство України" зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.
Декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.
Незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.
Слід зазначити, що умови та порядок прийняття до громадянства України встановлені статтею 9 Закону України "Про громадянство України".
Згідно частини 1 статті 9 Закону України "Про громадянство України" іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.9 Закону України "Про громадянство України" однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).
Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем було подано до Головного управління Державної міграційної служби України в Рівненській області декларацію про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з тим, що існують незалежні від неї причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) російської федерації, а саме процедура оформлення припинення громадянства (підданства) російської федерації не здійснюється.
Незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства, за визначенням наведеним в частині 1 статті 1 Закону України "Про громадянство України", є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.
Отже, незалежними від особи причинами неотримання документа про припинення громадянства іноземної держави є три самостійні обставини: 1) невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено; 2) відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи; 3) нездійснення такої процедури.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач в декларації про відмову від іноземного громадянства в якості підстави відмови від іноземного громадянства та подачі декларації посилалась на існування незалежних від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) російської федерації, оскільки процедура оформлення припинення громадянства (підданства) російською федерацією не здійснюється.
Згідно, критеріїв визначення поняття "нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави" Закон України "Про громадянство України" не встановлює.
Крім того чинним законодавством не передбачено перелік документів, які мають підтверджувати факт нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави, надання яких зацікавленими особами, надасть їм можливість підтвердити такий факт для подальшого подання декларації про відмову від іноземного громадянства та прийняття уповноваженими органами такої декларації.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач незалежною від неї обставиною вважає факт припинення роботи на території України всіх консульських установ російської федерації, на підтвердження чого надавала скріншот головної сторінки офіційного сайту посольства російської федерації в Україні, в якій повідомлялось, що у зв`язку з евакуацією персоналу російських закордонних установ в Україні консульський прийом громадян призупинений на невизначений час.
Оскільки чинне законодавство не містить переліку документів які мають підтверджувати факт нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави, тягар доказування такої обставини лежить на зацікавлених особах. В даній ситуації надання позивачем доказів призупинення на невизначений час роботи консульських установ російської федерації в Україні, цілком підтверджує факт нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави російської федерації.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано жодної оцінки наведеній позивачем в декларації обставині, а саме: щодо нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави російської федерації. Доводи відповідача на підтвердження правомірності оскаржуваних дій є необґрунтованими та нерозсудливими, адже є загальновідомим фактом є повномасштабне воєнне вторгнення російської федерації на територію України.
Апеляційний суд звертає увагу, що оцінюючи обставини, які завадили позивачу вчасно завершити процедуру набуття громадянства України відповідачем не враховано ту обставину, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 3).
На даний час дія воєнного стану продовжена згідно з відповідними Указами Президента України.
У зв`язку зі збройною агресією та масованим вторгненням збройних сил російської федерації в Україну 24.02.2022 були офіційно розірвані дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією. Вказане свідчить, що посольства та консульства російської федерації в Україні припинили свою діяльність.
Таким чином, визнання офіційно цього факту не потребує додаткового доведення з боку позивача про наявність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), адже в законодавстві України, відсутнє правове регулювання процедури припинення громадянства (підданства) за ініціативою особи в разі ведення воєнних дій.
У декларації про відмову від іноземного громадянства як причину такої відмови позивач зазначала саме нездійснення процедури припинення громадянства іноземної держави російської федерації як такої, а не будь-які інші причини, які потребували б доказування.
Отже, неотримання позивачем документа про припинення громадянства російської федерації відбулося з незалежних від неї причин. З огляду на це, відповідно до приписів п.2 ч.2 ст.9 Закону України "Про громадянство України" позивач має право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства.
Відтак, відмова відповідача у прийнятті у позивача декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації є протиправною, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підставно  задоволені судом першої інстанції.
Відповідно до ч.3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Згідно частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5 визначено, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Відтак дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто, дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Враховуючи викладене та у зв`язку з тим, що відповідачем відмовлено позивачу у прийнятті декларації про відмову від громадянства російської федерації, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у даному випадку належним способом захисту буде зобов`язання відповідача прийняти у позивача декларацію про відмову від громадянства російської федерації, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Стосовно  позовних вимог про зобов`язання відповідача видати позивачу довідку про реєстрацію громадянином України, суд першої інстанції вірно зазначив, що як вбачається з матеріалів справи позивач отримала довідку про реєстрацію громадянином України відповідно до ст.9 Закону України "Про громадянство України".
Позивачем на підставі вказаної довідки було отримано тимчасове посвідчення громадянина України.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, оскільки позивачу вже була видана вказана довідка, позовні вимоги щодо видачі позивачу довідки про реєстрацію громадянином України на думку колегії суддів не підлягають задоволенню.
З врахуванням наведеного судом першої інстанції підставно частково задоволено позов.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року у справі № 460/17879/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга