ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 08 лютого 2024 р. 	Справа № 520/1236/23	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання  Тютюник О.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду клопотання представника позивача Ковінько Н.М. про ухвалення додаткового судового рішення по адміністративній справі за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від   08.05.2023 та додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 у справі   №   520/1236/23
за позовом         ОСОБА_1        
до                Головного управління ДПС у Харківській області як відокремленого підрозділу ДПС України                          
про скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року задоволено адміністративний позов   ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області як відокремленого підрозділу ДПС України про скасування податкових повідомлень-рішень.
Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №520/1236/23 задоволено частково. Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області, як відокремленого підрозділу ДПС України на користь ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.
На зазначене рішення та додаткове рішення Головне управління ДПС у Харківській області подало апеляційну скаргу. 
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2024 року у справі №520/1236/23 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 р. задоволено частково. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 р. залишено без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року у справі № 520/1236/23 скасовано. 
Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області як відокремлений підрозділ ДПС України про скасування податкових повідомлень-рішень задоволено частково.
Скасовано податкові повідомленя-рішення Головного управління ДПС у Харківській області як відокремленого підрозділу ДПС України від 10.02.2022 в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ОСОБА_1 , в таких сумах: податкове повідомленя-рішення №0004539-2414-2030 на суму 1157,79 грн; податкове повідомленя-рішення №0004540-2414-2030 на суму 317,64 грн; податкове повідомленя-рішення №0054420-2414-2030 на суму 655,66 грн; податкове повідомленя-рішення №0054419-2414-2030 на суму 200,58 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області як відокремлений підрозділ ДПС України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 558,07 грн.
Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 у справі № 520/1236/23 залишено без змін. 
24.01.2024 року до суду від представника позивача Ковінько Н.М. надійшло клопотання про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) в суді апеляційної інстанції, в якій просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19000 грн.
29.01.2024 р. через Електронний суд від Головного управління ДПС у Харківській області надійшло заперечення на клопотання, в якому просить суд у задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. 
Колегія суддів, розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1  ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Виходячи з аналізу зазначеної норми, колегія суддів зазначає, що чинне законодавство передбачає можливість прийняття додаткового рішення, серед іншого, у разі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно частини першої та третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Відповідно до ст. 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Закон України “Про судоустрій і статус суддів” встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі “Баришевський проти України” (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі “Двойних проти України” (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі “Меріт проти України” (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З аналізу вищевказаної норми слідує, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати наведені вище критерії, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що представником позивача надано докази про оплату витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції , а саме, копії наступних документів: ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання правової допомоги від 17.01.2023 р., акт прийому-передачі наданої правової допомоги №2 від 18.01.2024 р. до договору про надання правової допомоги від 17.01.2023 р. рахунок-фактура від 22.01.2024 р., виписку з банківського рахунку від 23.01.2024 р. (т. 2, а.с. 118-122, 143).
З наданих доказів слідує, що 17.01.2023 року між адвокатом Ковінько Н.М. та Краснощоком Д.М. було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат бере на себе зобов`язання по наданню послуг з представництва у встановленому порядку інтересів клієнта в судових органах.
Відповідно до акту приймання-передачі наданої правової допомоги № 2 від 18.01.2024 та рахунку на оплату № 3 від 22.01.2024 вартість виконаних робіт/наданих послуг адвокатом Краснощоку М.М., пов`язані з розглядом справи № 520/1236/23 за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року склала 19000          грн. В акті приймання-передачі наданої правової допомоги № 2 від 18.01.2024 міститься детальний перелік та опис виконаних робіт (наданих послуг) з зазначенням кількості витраченого часу конкретно по кожній виконаній робіт (наданих послуг). В сукупності адвокатом Ковінько Н.М. на надання професійної правничої допомоги в межах розгляду справи № 520/1236/23 було витрачено 30,5 годин. Сторони погодились, що вартість юридичних робіт та послуг за цим актом становить 19000 грн.             
Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто законодавець визначив, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідач у даній справі скористався правом на подання заперечення на клопотання позивача про відшкодування суми понесених судових витрат) заявивши таке клопотання у поданих до суду додаткових поясненнях. В обґрунтування вказаного клопотання зазначив, що виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, відповідач вважає, що понесені позивачем витрати у сумі 19000 грн. є неспівмірними зі складністю даної справи, а загальні витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу є необґрунтованими, значно завищеними та непідтвердженими.
Тобто, в розумінні приписів наведеної вище норми ст.134 КАС України, це є клопотанням відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у даній справі.  
Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в додатковій постанові від 11.12.2019 року по справі №2040/6747/18 надання правової допомоги з приводу вирішення навіть певної (усієї) сукупності процесуальних питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом, оскільки первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази.
В будь-якому випадку надання правової допомоги з приводу вирішення певної (усієї) сукупності питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи і нормативно-правової бази.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.05.2023 року у справі №640/2756/19. 
Також, колегія суддів зазначає, що участь одного адвоката при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій (адвокат Ковінько Н.М. приймала участь у даній справі як представник позивача в судах першої та апеляційної інстанцій) свідчить про її обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання нею послуг в межах їх повторного вивчення.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.11.2020 року у справі № 520/7431/19.
У відповідності до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи принцип співмірності (який, включає у себе, зокрема такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт, а також з огляду на подання відповідачем в розумінні ст.134 КАС України клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а також що позовні вимоги задоволено частково, колегія суддів вважає за можливе обмежити належний до стягнення з Головного управління ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, визначивши його у розмірі 2000 грн.  
Відтак, колегія суддів вважає, що заявлений у клопотанні представника позивача розмір відшкодування витрат позивача на правову допомогу в суді апеляційної інстанцій у розмірі 19000 грн. є суттєво завищеним та таким, що підлягає зменшенню.  
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заявленого представником позивачем клопотання, та розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, складає 2000 грн.
Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності ухвалення додаткової постанови про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 2000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області. 
Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, 243, 250, 252, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача Ковінько Наталії Миколаївни про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі №520/1236/23 задовольнити частково.
Прийняти додаткову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, ЄДРПОУ 43983495) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. 
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Мінаєва О.М.	
Судді	   	Калиновський В.А.    Кононенко З.О.  	

Повний текст додаткової постанови виготовлений  14.02.2024.