ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року	Львів	Справа № 140/6880/22 пров. № А/857/19592/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Кухтея Р. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на окрему ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року (прийняту в порядку письмового провадження у м. Луцьку суддею Плахтій Н.Б.) в адміністративній справі № 140/6880/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

                                                       В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області в якому просив:
-          визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не нарахування та невиплати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; 
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести з 13 квітня 2022 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 у справі №140/6880/22 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, яка призвела до не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести ОСОБА_1 з 13.04.2022 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Судом видано виконавчий лист.

15.09.2023 на адресу суду від позивача надійшла заява в порядку статті 383 КАС України, в якій він просив визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Волинській області, вчинені на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 у справі №  140/6880/22 щодо нарахування та виплати з 13.04.2022 доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №  796-ХІІ, виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не двох заробітних плат (з урахуванням зміни такого розміру протягом відповідного року) згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік, а також неврахування зміни розрахункової величини підвищення до пенсії за 2023 рік, та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що спряли порушенню закону.
В обґрунтування заяви зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області при виконанні рішення суду у справі неправомірно нараховано підвищення до пенсії у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а не в розмірі двох мінімальних заробітних плат, які установлені на відповідний календарний рік, та не врахував зміни такого розміру протягом відповідного року. Крім того, у 2023 році позивачу розпочато виплату підвищення до пенсії у незрозумілому розмірі, що становить 4962,00 грн, а відтак вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать рішенню суду.

Оскаржуваною окремою ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року вищезазначену заяву задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, вчинені на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2022 у справі № 140/6880/22, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із розрахункової величини - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом станом на 01 січня 2022 року, а не згідно із  Законом про Державний бюджет України на календарний рік виплати пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону - неналежного виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2022 у справі № 140/6880/22 в частині здійснення ОСОБА_1  нарахування та виплати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із розрахункової величини - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом станом на 01 січня 2022 року, а не згідно із Законом про Державний бюджет України на календарний рік виплати пенсії.
Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України у Волинській області строк для надання Волинському окружному адміністративному суду відповіді щодо вжитих заходів за цією ухвалою - тридцять календарних днів з дня набрання окремою ухвалою законної сили.
У задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 відмовлено.

З цією ухвалою суду, в частині відмови у задоволенні заяви, не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та допустив істотне порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що при виконанні рішення у вищезазначеній справі відповідач на свій розсуд змінив рішення суду в частині нарахування та щомісячної виплати підвищення до пенсії. Суд фактично погодився з відповідачем про зміну рішення суду щодо суми доплат, тим самим в такий спосіб змінив рішення суду по суті, що є недопустимим, адже рішення суду має бути виконане саме так, як воно звучить. Апелянт зазначає, що для виконання рішення суду щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", повинна застосовуватись розрахункова величина у розмірі мінімальної заробітної плати, а не у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На сьогоднішній день рішення суду належно не виконується, що є перепоною у завершенні судового провадження і реалізації права на справедливий суд. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржену окрему ухвалу в частині відмови у задоволенні заяви скасувати і в цій частині постановити ухвалу, якою задовольнити подану заяву. 

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що на виконання судового рішення у цій справі 09.02.2023 Волинським окружним адміністративним судом стягувачу був надісланий поштою виконавчий лист № 916/2023 про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області провести ОСОБА_1 з 13.04.2022 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік). 
Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за виконавчим листом № 916/2023 від 09.02.2023 відкрито виконавче провадження № 71128602 (постанова від 01.03.2023).
З перерахунку пенсії ГУ ПФУ у Волинській області від 20.07.2023 видно, що позивачу встановлено підвищення до пенсії відповідно до статті 39 Закону №  796-ХІІ на виконання рішення суду у цій справі в розмірі 4962,00  грн, тобто у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого законодавством станом на 01.01.2022.

Постановляючи окрему ухвалу, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідача, вчинених на виконання рішення суду у цій справі, щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії без урахування зміни розрахункової величини підвищення до пенсії розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого станом на 01.01.2023.

Як видно з апеляційної скарги, заявник вважає, що сума підвищення повинна бути обрахована із двох мінімальних заробітних плат, а не із двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб. 

Надаючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 

Статтею 14 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 

Згідно статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
Так, Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини (надалі - «ЄСПЛ») у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року (заява № 18966/02) зазначено про те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном у сенсі пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (994_535) до Конвенції (995_004).

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

Відповідно до частин першої, шостої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 249 КАС України суд виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 5 лютого 2020 року у справі № 640/10843/19, від 28 квітня 2020 року у справі № 611/26/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №240/4937/18, розглядаючи питання нарахування та виплати підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вказала, що статтею 67 Закону № 796-ХІІ установлено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 та статті 39 Закону № 796-ХІІ із 17 липня 2018 року позивач має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як установлено статтею 39 Закону № 796-ХІІ.

Як встановлено вище, судом апеляційної інстанції, на виконання судового рішення від 21.11.2022 у цій справі, яким зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області провести ОСОБА_1 з 13.04.2022 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік), позивачу проведено перерахунок пенсії, виходячи із двох прожиткових мінімумів.

Тобто, такі дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, оскільки при перерахунку пенсії застосуванню підлягають розміри мінімальної заробітної плати, установлені на відповідний календарний рік, з урахуванням зміни такого розміру протягом відповідного року.

Отже, за встановлених обставин справи, враховуючи те, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.11.2022, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що подану позивачем заяву необхідно задовольнити, оскільки враховуючи зміну розміру мінімальної заробітної плати у кожному році, відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок та виплачувати доплату до пенсії у порядку встановленому статтею 39 Закону № 796-ХІІ з урахуванням таких змін і такий обов`язок виникає також у випадку, коли протягом відповідного календарного року, згідно законодавства, змінюється розмір мінімальної заробітної плати.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції задовольняючи частково заяву, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до помилкового вирішення заяви в частині визначення розміру спірного підвищення до пенсії, через що окрему ухвалу в цій частині необхідно змінити; в решті окрему ухвалу необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 317, 321, 328, 370, 383 КАС України, суд

                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Окрему ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року в адміністративній справі № 140/6880/22 змінити: в абзацах другому, третьому її резолютивної частини слова «згідно із Законом про Державний бюджет України на календарний рік виплати пенсії» замінити словами «мінімальна заробітна плата (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік)».
У решті окрему ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року в адміністративній справі № 140/6880/22  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і в касаційному порядку не оскаржується. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Н. В. Ільчишин