Номер провадження: 22-ц/813/481/24 
Справа № 947/38673/20
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Вадовської Л.М.,Сєвєрової Є.С.,
з участю секретаря Виходець А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року, постановленого під головуванням судді Куриленко О.М., повний текст рішення складений 05 липня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконними дій щодо порушення прав позивача на укладення трудового договору на вищу посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури шляхом заповнення вакансії працівником підприємства, визначеного умовами колективного договору, які є негативними заходами впливу до викривача у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», -
в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовомдо державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі ДП «АМПУ») про визнання незаконними дій щодо порушення прав позивача на укладення трудового договору на вищу посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури шляхом заповнення вакансії працівником підприємства, визначеного умовами колективного договору, які є негативними заходами впливу до викривача у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», в якому просив:
- визнати дії ДП «АМПУ» щодо порушення права на укладання трудового договору на вищу посаду - посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури - незаконними та такими, що порушили право ОСОБА_1 на заповнення вакансії, визначеного у пункті 2.2.3 розділу II Колективного договору ДП «АМПУ», та порушенням цього права ОСОБА_1 ДП «АМПУ» у зв`язку з повідомленням ОСОБА_2 про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» та визнати що ці дії здійснювались ДП «АМПУ» в порушення ч. 1,3 ст. 53-4 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 2-1 Кодексу законів про працю України щодо заборони дискримінації у сфері праці викривачів;
- зобов`язати ДП «АМПУ» укласти з ОСОБА_1 трудовий договір на виконання роботи на посаді заступника Голови державно підприємства «Адміністрація морський портів України» з розвитку портової інфраструктури;
- стягнути з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_1 судовий збір.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що він є працівником ДП «АМПУ» з 09.08.2013 року, працює на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП «АМПУ» з 27.11.2015 року і до теперішнього часу.
Наказом в.о. Голови ДП «АМПУ» №478-к від 30.11.2018 року «Про звільнення» його, начальника служби підводних гідротехнічних споруд, було незаконно звільнено із займаної посади 30 листопада 2018 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату.
Однак, 21.06.2019 року Київським районним судом м. Одеси ухвалено рішення у цивільній справі № 520/21140/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ДП «АМПУ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки голови ДП «АМПУ» № 478-к від 30.11.2018 року «Про звільнення», яким звільнено ОСОБА_1 , начальника служби підводних гідротехнічних споруд, із займаної посади 30 листопада 2018 року, за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП «АМПУ».
17.07.2019 року Київським районним судом м. Одеси ухвалено додаткове рішення, яким допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП «АМПУ».
Постановою Одеського апеляційного суду від 12.03.2020 року апеляційна скарга ДП «АМПУ» була залишена без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2019 року було залишено без змін.
18.07.2019 року ОСОБА_1 був поновлений ДП «АМПУ» наказом від 18.07.2019 №622-к на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд з 01.12.2018 року на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2019 року, додаткового рішення Київського районного суду м. Одеси від 17,07.2019, ухвали Київського районного суду м. Одеси від 17.07.2019 року. Наказом ДП «АМПУ» від 18.07.2019 №622-к також було скасовано наказ ДП «АМПУ» від 30.11.18 року №478-к «Про звільнення».
Позивач зазначив, що в 2019 році наказом В.о. голови ДП «АМПУ» від 18.07.2019 року № 622-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » позивач був поновлений на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП «АМПУ» та між позивачем та ДП «АМПУ» був укладений новий трудовий договір, днем укладання якого є дата 18.07.2019 року ознайомлення з наказом від 18.07.2019 року № 622-кщодо його поновлення на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП «АМПУ».
При цьому позивач зазначав, що тільки через 10 місяців після поновлення (13.05.2020) був ознайомлений з наказом від 18.07.2019 № 619-к щодо поновлення у штатному розписі апарату управління ДП «АМПУ» посади начальника служби підводних гідротехнічних споруд.
Також зазначав, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 24 КЗпП України уклав новий трудовий договір з ДП «АМПУ» шляхом ознайомлення з наказом ДП «АМПУ» від 18.07.2019 року № 622-к.
Позивач зазначав, що він є викривачем в значенні термінів, визначених ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції».
Стверджував, що у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону посадовими особами ДП «АМПУ» до нього з першого дня, коли він приступив до роботи (18.07.2019), та до теперішнього часу застосовуються негативні заходи впливу. Проти позивача здійснюються дискримінаційні заходи щодо перешкоджання його трудової та професійної діяльності. В день укладання нового трудового договору та до теперішнього часу ДП «АМПУ» не роз`яснило позивачу його права і обов`язки та не проінформували під розписку про умови праці, чим порушує приписи п. 1 ч. 1 ст. 29 КЗпП України.
Також позивач вказував, що з 18.07.2019 року та до теперішнього часу не ознайомлений з діючою посадовою інструкцією, яка б визначала його права та обов`язки.
Також стверджував, що наказ В.о. Голови ДП «АМПУ» від 18.07.2019 №622-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_4 » не містить розпорядчих зазначень щодо обов`язків ОСОБА_4 та посадової інструкції (положенням про структурний підрозділ апарату управління ДП «АМПУ»), яка б визначала обов`язки та права позивача відповідно до нового трудового договору від 18.07.2019 року.
За переконанням позивача дії ДП «АМПУ» щодо перешкоджання трудовій та професійній діяльності шляхом позбавлення позивача трудових прав та обов`язків є негативними заходами впливу на викривача ОСОБА_5 у зв`язку з повідомленням ним про порушення Закону України «Про запобігання корупції» посадовими особами ДП «АМПУ», у тому числі керівниками ДП «АМПУ».
Крім того, позивач вказував, що розпорядчих документів щодо наявності у організаційній структурі апарату управління ДП «АМПУ» та у штатному розписі апарату управління ДП «АМПУ» структурного підрозділу - Служба підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП «АМПУ» -  ОСОБА_6  протягом 2019-2020не надано. Як і не надано штатний розпис апарату управління ДП «АМПУ.
Позивач вважав, що позбавлений будь якої можливості здійснювати трудову діяльність. Позивач є керівником, тому за відсутності підрозділу, яким би він мав керувати та підлеглих, він не має з 18.07.2019 року будь-якої можливості здійснювати трудову діяльність, як всі працівники апарату управління ДП «АМПУ».
Також вказував, що в апараті управління ДП «АМПУ» протягом 2019 -2020 року діє Колективний договір трудового колективу апарату управління ДП «АМПУ» на 2016 - 2018 p.p. з усіма додатками та змінами, який був схвалений на загальних зборах /конференції/ трудового колективу апарату управління ДП «АМПУ» та вступив в дію 26.02.2016 року.
З даним договором, в обсязі, наданому ДП «АМПУ», ОСОБА_7 був ознайомлений 09.08.2019 року листом ДП «АМПУ» від 08.08.2019 № 2788/10-03-06/Вих на вимогу позивача.
Позивач сумлінно виконував та виконує умови нового трудового договору від 18.07.2019 відповідно до розділу 3 «Основні обов`язки Працівників» Додатку 1 Колективного договору ДП «АМПУ».
При цьому зазначав, що ДП «АМПУ» постійно порушував приписи ч.1 ст.21 КЗпП України щодо виконання обов`язків власника щодо забезпечення умов праці, які передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Позивач був ознайомлений з наказом ДП «АМПУ» від 18.07.2019 № 622-к та сумлінно виконував приписи Колективного договору ДП «АМПУ», викладені у розділі 3 Додатку 1 колективного договору ДП «АМПУ» «Основні обов`язки Працівників» та умови трудового договору щодо виконуваної роботи, визначені наказом ДП «АМПУ» від 18.07.2019 № 622-к. Інших документів щодо роботи, яку повинен виконувати ОСОБА_7 за новим трудовим договором, він станом на дату укладання нового трудового договору від 18.07.2019 та до теперішнього часу не отримав.
Позивач звернувся з повідомленням про корупцію від 03.04.2020 № ЗІ/10/ЗГ-С з запитом на інформацію та документи, що стосувалися його порушених прав, але не отримав жодного документу та інформації.
Також на запит не отримав інформації, яка б дозволила перевестися на іншу посаду в діючий підрозділ апарату управління ДП «АМПУ».
Таким чином позивач вважає, що ДП «АМПУ» протягом 2019-2020 років блокує позивачу отримання виробничої інформації та розпорядчих документів підприємства, чим переривало виробничі та соціальні зв`язки позивача, перешкоджає його трудової та професійної діяльності на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП «АМПУ».
Позивач вважає, що дії ДП «АМПУ» по застосовуванню до нього негативних заходів впливу у вигляді порушення права на працю шляхом відмови у призначенні на вищу посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури є порушенням права на заповнення вакансії працівником підприємства.
Вважає, що повинно бути поновлено його порушене право на зайняття посади заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури та зобов`язано ДП «АМПУ» укласти з позивачем трудовий договір про роботу на підприємстві на посаді заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи,здійснив неправильні висновки, неповно з`ясував обставини у справі.
Вважає, помилковими висновки про те, що позивач не довів суду ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх вимог та не обґрунтував, чим саме порушені його права.
Також апелянт просив скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 травня 2021 року про відмову у задоволені клопотання ОСОБА_1 щодо невиконання відповідачем приписів ст. 93 ЦПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу, ДП «АМПУ» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , представника ДП «АМПУ», перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст.  375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 13.06.2013 року перебуває у трудових відносинах з ДП «АМПУ», а з 27.11.2015 року працює на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП «АМПУ», на підставі наказу ДП «АМПУ» від 27.11.2015 № 407-к 6-1, що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу.
Відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 30.11.2018 року № 478-к «Про звільнення» ОСОБА_1 , начальника служби підводних гідротехнічних споруд, було звільнено із займаної посади, на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України, у зв`язку зі скороченням штату.
27 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ДП «АМПУ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, надання щорічної оплачуваної відпустки та її оплати, стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, стягнення неправомірно утриманої суми із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019 року, з урахуванням ухвали від 17.07.2019 року і додаткового рішення від 17.07.2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12.03.2020 року, було частково задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки голови ДП «АМПУ» №478-к від 30.11.2018 року «Про звільнення», яким звільнено ОСОБА_1 , начальника служби підводних гідротехнічних споруд, із займаної посади 30 листопада 2018 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП «АМПУ». Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення, а саме з 30.11.2018 року по 21 червня 2019 року, в сумі 553 134 грн. 76 коп. Стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_1 неправомірну утриману суму з заробітної плати в сумі 116 905 грн. 07 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП «АМПУ». Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 84 787,08 грн.
Так, на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019 року, додаткового рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.07.2019 року, ухвали Київського районного суду м. Одеси від 17.07.2019 року у справі № 520/21140/18, наказом ДП «АМПУ» від 18.07.2019 року № 619-к «Про організаційні заходи» було поновлено у штатному розписі апарату управління ДП «АМПУ» посаду начальника служби підводних гідротехнічних споруд - 1 штатну одиницю з посадовим окладом 52 000 грн.
На виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019 року, додаткового рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.07.2019 року, ухвали Київського районного суду м. Одеси від 17.07.2019 року у справі № 520/21140/18, наказом ДП «АМПУ» від 18.07.2019 року № 622-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП «АМПУ».
09.06.2020 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ДП «АМПУ», за участю третьої особи Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання незаконним дій щодо порушення права на повторне прийняття на роботу, права на заповнення вакансії працівником підприємства, визначеного умовами колективного договору, про визнання незаконними дій щодо застосування негативних заходів впливу до викривача у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції».
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.
09.07.2020 року позивач звернувся на ім`я в.о. Голови ДП «АМПУ» із заявою про призначення/переведення його на посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури.
Листом від 17.08.2020 року № 2911/10-01-01/Вих ДП «АМПУ» ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2019 року у справі № 520/21140/18 та додаткового рішення Київського районного суду м. Одеси від 0717.07.2019 року його поновлено на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд, трудовий договір з позивачем є безстроковим з 27.11.2015 року та виконується ДП «АМПУ» належним чином, також повідомлено, що досвід та знання позивача необхідні саме на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд.
Відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 11.08.2020 № 547-к «Про переведення» ОСОБА_9 , начальника управління каналів та акваторій апарату управління, переведено на посаду заступника Голови з розвитку портової інфраструктури постійно з 11.08.2020. Підставою стало заява ОСОБА_9 та лист Мінінфраструктури від 11.08.2020 № 2602/10/14-20 щодо погодження на призначення.
Відповідно до п. 2.2.3 Колективного Договору трудового колективу апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на 2016-2018 роки, зареєстрованого в Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації в місті Києві 30.03.2016 № 88 (зі змінами) у питаннях зайнятості та формування фінансового плану Адміністрація зобов`язується вживати заходів із збереження існуючих та створення нових робочих місць, заповнення вакансій працівниками підприємства, які мають необхідну кваліфікації або пройшли перепідготовку. Своєчасно, згідно з вимогами законодавства України, надавати інформацію до служби зайнятості про наявність вільних місць в ДП «АМПУ».
Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_1 про визнання незаконними дій щодо порушення прав позивача на укладення трудового договору на вищу посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури шляхом заповнення вакансії працівником підприємства, визначеного умовами колективного договору, які є негативними заходами впливу до викривача у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, та взагалі не обґрунтував, чим саме порушені його права, враховуючи також, що окрім даного позову, ОСОБА_1 також звернувся до суду з аналогічними позовами, в яких просив укласти з ним трудовий договір на виконання обов`язків на посаді директора Департаменту кадрової політики апарату управління ДП «АМПУ» та посаді заступника Голови ДП «АМПУ» з операційної діяльності (справи №947/38690/20 та №947/32268/20).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 62 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
Частиною третьою статті 64 ГК України встановлено, що підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту або модельного статуту.
Відповідно до п. 3.3. Статуту ДП «АМПУ», затвердженого наказом Мінінфраструктури від 18.06.2020 № 359, підприємство здійснює свою діяльність відповідно до вимог законодавства України та цього Статуту.
Відповідно до п. 7.2. Статуту ДП «АМПУ» управління Підприємством здійснює Голова Підприємства, який підзвітний наглядовій раді Підприємства. Голова Підприємства призначається на посаду та звільняється з посади наглядовою радою Підприємства.
Частиною третьою статті 64 ГК України встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Відповідно до п. 6.1.5. Статуту ДП «АМПУ» підприємство самостійно встановлює чисельність працівників та штатний розпис на підставі фонду оплати праці, передбаченого фінансовим планом.
Пунктом 7.5. Статуту ДП «АМПУ» встановлено, що Голова Підприємства, серед іншого: - затверджує штатний розпис, положення про відокремлені та структурні підрозділи Підприємства. Штатний розпис в частині керівного складу Підприємства затверджується за погодженням з Уповноваженим органом управління; - затверджує організаційну структуру Підприємства за погодженням з Уповноваженим органом управління; - призначає на посаду та звільняє з посади працівників Підприємства відповідно до штатного розпису Підприємства.
Частиною восьмою статті 65 ГК України передбачено, що трудовий колектив підприємства становлять усі громадяни, які своєю працею беруть участь у його діяльності на основі трудового договору (контракту, угоди) або інших форм, що регулюють трудові відносини працівника з підприємством.
З урахуванням зазначеного, Голова ДП «АМПУ» на свій розсуд здійснює перестановку (перегрупування) працівників.
При цьому, враховуючи зміст ст. 21 КЗпП України, укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. Цим забезпечується оптимальне узгодження інтересів роботодавця і особи, яка бажає укласти трудовий договір, інакше роботодавець буде позбавлений можливості у повному обсязі виконувати свої функціональні обов`язки щодо підбору та розміщення кадрів і нести відповідальність за той обсяг роботи, за який він відповідає згідно закону.
Судом вірно встановлено, що позивач не належить до кола осіб, з якими ДП «АМПУ» зобов`язано було укласти трудовий договір, зокрема у випадку запрошення на роботу в порядку переведення, молоді спеціалісти, котрих в установленому законом порядку направлено на роботу в дану організацію, тощо.
Відповідно до п. 7.2. Статуту ДП «АМПУ» управління Підприємством здійснює Голова Підприємства, який підзвітний наглядовій раді Підприємства. Голова Підприємства призначається на посаду та звільняється з посади наглядовою радою Підприємства. Голова Підприємства може мати заступників. Заступники Голови є посадовими особами Підприємства, які призначаються на посаду та звільняються з посади Головою Підприємства за погодженням з Уповноваженим органом управління.
Тобто, за умовами Статуту ДП «АМПУ» призначення на посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури можливе лише за наявності погодження Уповноваженого органу управління (Мінінфраструктури).
Як вже зазначалось, призначення ОСОБА_9 на посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури будо здійснено на підставі заяви ОСОБА_9 та листа Мінінфраструктури від 11.08.2020 № 2602/10/14-20 щодо погодження на призначення. Призначення позивача на посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури без погодження Мінінфраструктури є неможливим в силу приписів п. 7.2 Статуту ДП «АМПУ».
Тобто, у в.о. Голови ДП «АМПУ» не було законних підстав для прийняття рішення щодо працевлаштування позивача на посаду заступника Голови ДД «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури.
Судом вірно зазначено, що відмова у прийнятті на роботу позивача не пов`язана з дискримінаційною ознакою, а прийнято роботодавцем у зв`язку з відсутністю виробничої потреби у прийнятті позивача на посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури оскільки на зазначену посаду Мінінфраструктури погоджено іншу особу, у зв`язку із чим порушення ДП «АМПУ» вимог ст. 2-1 та ст. 22 КЗпП України не вбачається.
Відповідно до ч. 1 та ч. З ст. 53-4 Закону України «Про запобігання корупції» викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону. До негативних заходів також належать формально правомірні рішення і дії керівника або роботодавця, які носять вибірковий характер, зокрема, не застосовуються до інших працівників у подібних ситуаціях та/або не застосовувалися до працівника у подібних ситуаціях раніше. Викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено в укладенні чи продовженні договору, трудового договору (контракту), наданні адміністративних та інших послуг у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону. Забороняється створювати перешкоди викривачу, його близьким особам у подальшому здійсненні ними їх трудової, професійної, господарської, громадської, наукової або іншої діяльності, проходженні ними служби чи навчання, а також вживати будь-яких дискримінаційних заходів у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.
Викривачем вважається особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.
Водночас, для того, щоб особа підлягала захисту як викривач принципово важливим є саме обґрунтоване переконання такої особи в тому, що інформація про яку повідомляється, є достовірною.
Критерієм обґрунтованості переконання особи в достовірності інформації про такі правопорушення, яка повідомляється, вважається: - вжиття особою заходів з метою отримання доказів правопорушення,про яке повідомляється (наприклад, направлення запитів, збирання документів, звуко-, відеозаписів, які засвідчують факти та обставини тощо); - пріоритет публічного інтересу особи, яка повідомляє про порушення, над особистою образою чи зацікавленістю.
Основною метою викриття відповідної інформації має бути саме запобігання, виявлення, перешкоджання та припинення порушення вимог цього Закону, вчинення корупційного чи пов`язаного з корупцією правопорушення іншою особою. Викривач повинен діяти як незацікавлений спостерігач щодо ситуації, про яку повідомляється, і потребувати захисту саме у зв`язку з повідомленням про відповідне правопорушення.
Тобто, необхідною умовою встановлення факту застосування роботодавцем негативних заходів впливу до викривача є наявність причинно-наслідкового зв`язку між повідомленням ОСОБА_4 про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» та відмовою у працевлаштуванні на посаду заступника Голови з розвитку портової інфраструктури.
Як вбачається з матеріалів справи, ДП «АМПУ» листом від 17.08.2020 № 2911/10-01-01/Вих повідомило позивача, що досвід та знання позивача необхідні саме на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд, тобто існує виробнича потреба продовження перебування позивача на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд.
Таким чином, очевидним є висновок про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між повідомленнями ОСОБА_4 про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» та дій ДП «АМПУ» щодо позивача в частині відмови в працевлаштуванні на посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури.
Крім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції» до повноважень Національного агентства належать, зокрема, отримання та розгляд повідомлень, здійснення співпраці з викривачами, забезпечення їх правового та іншого захисту, перевірка дотримання законодавства з питань захисту викривачів, внесення приписів з вимогою про усунення порушень трудових (звільнення, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) та інших прав викривачів і притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні їхніх прав, у в`язку з такими повідомленнями.
Згідно з п. 5-2, п. 5-3, п. 5-5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має такі права: - проводити перевірки організації роботи із запобігання і виявлення корупції в юридичних особах публічного права та юридичних особах, зазначених у частині другій статті 62 цього Закону, зокрема щодо захисту викривачів; - вносити приписи про порушення вимог законодавства щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших вимог та обмежень, передбачених цим Законом, захисту викривачів; - отримувати від осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняних до них осіб, працівників юридичних осіб публічного права та юридичних осіб, зазначених у частині другій статті 62 цього Закону, письмові пояснення з приводу обставин, що можуть свідчити про порушення вимог цього Закону щодо захисту викривачів;
Тобто, законодавцем визначено, що виключно Національне агентство з питань запобігання корупції здійснює перевірку дотримання законодавства з питань захисту прав викривачів і встановлює факт порушення прав викривачів та за умови встановлення такого факту вносить припис про порушення вимог законодавства щодо захисту викривачів.
Судом обґрунтовано звернуто увагу, що позивач не скористався своїм правом, не залучив у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Національне агентство з питань запобігання корупції, яке б могло підтвердити чи спростувати факт піддавання ОСОБА_4 негативним заходам впливу зі сторони ДП «АМПУ» у зв`язку не працевлаштування його на посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури.
З матеріалів справи вбачається, що листом від 07.08.2020 № 01-08/210 начальник управління з питань запобігання та виявлення корупції апарату управління ДП «АМПУ» Москаль Д.П. звернувся до Національного агентства з питань запобігання корупції, яким повідомив, що відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 08.07.2020 № 47/10-АГ, під його головуванням проводиться внутрішнє розслідування, з метою з`ясування всіх обставин, підтвердження чи спростування інформації про можливі правопорушення, викладені у зверненнях та позовній заяві ОСОБА_4 від 05.06.2020 у справі № 947/15233/20 (про можливе порушення трудових прав та вчинення щодо нього дій в умовах конфлікту інтересів окремими посадовими особами апарату управління ДП «АМПУ»), та попросив повідомити: Чи виявлені зауваження та/або протиправні, негативні заходи впливу з боку роботодавця щодо ОСОБА_4 , під час розгляду НАЗК його звернень у 2019-2020 роках та відомостей наданих ДП «АМПУ» на запити НАЗК від 05.02.2020 № 20-18/3952/20, від 10.06.2020 №23- 04/23749/20.
У відповідь листом від 07.09.2020 № 2304/46513/20 Національне агентство з питань запобігання корупції повідомило, що ним проведено перевірку інформації, зазначеної у зверненнях ОСОБА_4 , та на даний час не встановлено порушень посадовими особами ДП «АМПУ» вимог Закону України «Про запобігання корупції» в частині прав та гарантій захисту викривача.
Таким чином, за висновком уповноваженого органу із захисту прав викривачів вбачається, що станом на 07.09.2020 не встановлено порушень посадовими особами ДП «АМПУ» вимог Закону України «Про запобігання корупції» в частині прав та гарантій захисту викривача.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання ДП «АМПУ» укласти з ОСОБА_1 трудовий договір на виконання роботи на посаді заступника Голови державно підприємства «Адміністрація морський портів України» з розвитку портової інфраструктури, судом зазначено наступне.
Згідно зі статтею 22 КЗпП України забороняється необґрунтовано відмова у прийнятті на роботу.
Стаття 22 КЗпП України передбачає наявність двох окремих складів правопорушень трудового законодавства при відмові у прийнятті на роботу, а саме: необґрунтована відмова у прийнятті на роботу і відмова у прийнятті на роботу за ознаками дискримінації особи у випадках, як прямо передбачених частиною другою статті 22 КЗпП України, так і в інших нормах трудового права.
Відповідно до положень статті 21 КЗпП України укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. Зазначеним забезпечується оптимальне узгодження інтересів роботодавця і особи, яка бажає укласти трудовий договір, інакше роботодавець буде позбавлений можливості у повному обсязі виконувати свої функціональні обов`язки щодо підбору тa розміщення кадрів і нести відповідальність за той обсяг роботи, за який вій відповідає за законом.
Відповідно з умовами п. 7.2. Статуту ДП «АМПУ» заступники Голови призначаються на посаду та звільняються з посади Головою Підприємства за погодженням з Уповноваженим органом управління.
Призначення ОСОБА_9 на посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури будо здійснено на підставі заяви ОСОБА_9 та листа Мінінфраструктури від 11.08.2020 № 2602/10/14-20 щодо погодження на призначення.
У свою чергу, призначення позивача на посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури без погодження Мінінфраструктури є неможливим в силу приписів п. 7.2 Статуту ДП «АМПУ».
Таким чином, у в.о. Голови ДП «АМПУ» не було законних підстав для прийняття рішення щодо працевлаштування позивача на посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури.
Відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 08.09.2020 № 248/10 з 08.09.2020 було введено в дію нову організаційну структуру апарату управління ДП «АМПУ», у якій відсутня посада заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури.
Наказом ДП «АМПУ» від 09.09.2020 № 602-к було внесено зміни до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ», відповідно до яких з 09.09.2020 було введено до штатного розпису посаду заступник Голови з технічних питань та розвитку інфраструктури та вилучено із штатного розпису посаду заступник Голови з розвитку портової інфраструктури.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, звернення до суду з позовною вимогою про зобов`язання ДП «АМПУ» укласти з ОСОБА_2 трудовий договір на виконання роботи на посаді заступника Голови з розвитку портової інфраструктури, яка відсутня в організаційній структурі та штатному розписі ДП «АМПУ», є, на думку суду, втручанням у внутрішню господарську діяльність ДП «АМПУ», що прямо заборонено ст. 19 Конституції України та ст.64 ГК України.
Щодо твердження позивача, що з ним за наказом ДП «АМПУ» 18.07.2020 № 622-к укладено новий трудовий договір, судом зазначено наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019 року по справі № 520/21140/18 поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП «АМПУ».
На виконання зазначеного рішення суду наказом ДП «АМПУ» від 18.07.2019 № 622-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_4 » ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд апарату управління ДП «АМПУ».
З урахуванням зазначеного, між позивачем і відповідачем відновлено дію трудового договору, який було укладено згідно наказу ДП «АМПУ» від 27.11.2015 № 406-к 6-1, що також підтверджується записом № 38 у трудовій книжці позивача.
Тобто, поновлення ОСОБА_4 на роботі не становило обставин прийняття його на роботу, а зумовлювалось виконанням вимог закону (ст. 235 КЗпП України) щодо виконання рішення про поновлення на роботі звільненого працівника, а саме рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019 року по справі № 520/21140/18.
Таким чином, 18.07.2020 року не укладався новий трудовий договір, а вчинялись дії щодо виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1  про те, щосуд першої інстанції не неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, здійснив неправильні висновки, неповно з`ясував обставини у справі, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки за умовами Статуту ДП «АМПУ» призначення на посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури можливе лише за наявності погодження Уповноваженого органу управління (Мінінфраструктури) та призначення ОСОБА_9 будо здійснено на підставі заяви ОСОБА_9 та листа Мінінфраструктури від 11.08.2020 № 2602/10/14-20, а тому у в.о. Голови ДП «АМПУ» не було законних підстав для прийняття рішення щодо працевлаштування позивача на посаду заступника Голови ДД «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури.
Доводи апеляційної скарги про те, що він займає посаду керівника, при відсутності відділу, а тому йому незаконно відмовили про призначення на посаду заступника Голови ДП «АМПУ» з розвитку портової інфраструктури, формально пославшись на те, що його досвід та знання позивача необхідні саме на посаді начальника служби підводних гідротехнічних споруд, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню з підстав того, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Доводи про помилковість висновків про те, що позивач не довів суду ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх вимог та не обґрунтував, чим саме порушені його права спростовуються матеріалами справи у відповідності до встановлених обставин за наявними в матеріалах справи доказами, яким надана оцінка судом першої інстанції.
Також колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Приймаючи до уваги, що підстав для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги не містять, колегія суддів приходить висновку про те, що не підлягає скасуванню ухвала Київського районного суду м. Одеси від 21 травня 2021 року про відмову у задоволені клопотання ОСОБА_1 щодо невиконання відповідачем приписів ст. 93 ЦПК України.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 19 лютого 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова