УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/2618/23 Головуючий у 1-й інст. Петровська М.В. 
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Павицької Т.М., Талько О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі
цивільну справу №296/2618/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 
на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 02 жовтня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Петровської М.В. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача станом на 30 січня 2023 року заборгованість за кредитним договором в сумі 31 581,74 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту – 25 834,36 грн та заборгованості за простроченими процентами – 5 747,38 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 18 серпня 2009 року підписав заяву №б/н. При підписанні заяви він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк відкрив кредитний рахунок та встановив початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування банківського рахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 23 500 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням унесених позичальником коштів на погашення заборгованості утворилася вищевказана заборгованість.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 02 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що відповідач при підписанні заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Із виписки по руху коштів чітко прослідковується, що відповідач знімав кошти через банкомат, розраховувався кредитною картою за покупки в торгових точках, поповнював карту через термінали самообслуговування. Ці операції підтверджують факт отримання кредитних карт та їх використання, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності карти. Отже, відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості. Зазначає, що договір у встановленому законом порядку відповідач не оспорював та не визнавав недійсним, як і не оспорювалися укладення чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Заперечень щодо Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи відповідачем не надано. На підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки відповідачем надано суду заяву від 18 серпня 2009 року, яка підписана особисто відповідачем. Сторони у заяві погодили, що валюта кредитування: гривня, базова процентна ставка: 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, порядок погашення заборгованості: погашення заборгованості за кредитним лімітом може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списання банком коштів з карти клієнта. На вказаний факт суд уваги не звернув, а тому безпідставно вважав, що при укладенні договору процента ставка не була узгоджена між сторонами. Крім того, розмір базової процентної ставки, зазначений у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої сторони погодили розмір процентної ставки 3% на місяць. Сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом, який повинен застосовуватися при розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Копія ухвали Житомирського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги із додатками направлені відповідачу завчасно супровідним листом від 27 листопада 2023 року №296/2618/23/48074/2023 (а.с.161). Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання (його умови) розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Частиною другою ст.1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК України, яка діяла у такій редакції на час виникнення спірних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 18 серпня 2009 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.23). У заяві зазначено, що відповідач згодний із тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Має місце у заяві й застереження про те, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 18 серпня 2009 року зазначений розмір тіла кредиту (кредитний ліміт) - 500 грн та базова процентна ставка за кредитом - 3% на місяць на залишок заборгованості.

Окрім заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», банк надав також Умови та Правила надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача (а.с.29-37).

За таких обставин, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і Правила кредитування розумів відповідач, коли ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем заяви містили процентні ставки саме у зазначених в цих документах розмірах, що додані банком до позовної заяви, а також саме такий порядок їх нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у редакції, що найбільш сприятлива для задоволення його позову.

Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - із часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливий для задоволення позову.

Конституційний Суд України у рішенні в справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року в справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

У постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Також на обґрунтування доводів щодо нарахування процентів за користування кредитом АТ КБ «ПриватБанк» до позову додало паспорт споживчого кредиту, в якому визначені умови кредитування та який підписав ОСОБА_1 25 травня 2021 року (а.с.25-28).

Разом із тим, за висновками Великої Палати Верховного Суду, які вкладені у постанові від 23 травня 2022 року в справі №393/126/20, під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформляється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Отже, ознайомлення ОСОБА_1 із паспортом споживчого кредиту та його підписання відповідачем лише 25 травня 2021 року, тоді як анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку підписана відповідачем 18 серпня 2009 року, не означає укладення договору про споживчий кредит від 18 серпня 2009 року на умовах паспорту від 25 травня 2021, оскільки такі дії мали передувати укладенню договору від 18 серпня 2009 року, а не навпаки. Отже, у паспорті кредиту від 25 травня 2021 року не відбулася фіксації волі сторін договору та його змісту за кредитними правовідносинами, які виникли 18 серпня 2009 року. За таких обставин, не можна вважати, що сторони у паспорті досягли домовленості щодо процентної ставки, яка могла б застосовуватися при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту за зобов`язаннями, які виникли 18 серпня 2009 року, та й паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця, а не способом підтвердження досягнення сторонами домовленості щодо істотних умов самого кредитного договору, якими є проценти при невиконанні зобов`язання щодо неповернення споживчого кредиту.

Відповідно до частин п`ятої-сьомої ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.  Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із довідки банку слідує, що ОСОБА_1 банком надавалися наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 із терміном дії до травня 2012 року; № НОМЕР_2 із терміном дії до листопада 2014 року; № НОМЕР_3 із терміном дії до травня 2018 року та № НОМЕР_4 із терміном дії до квітня 2022 року (а.с.22).

У довідці АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , відображено зміну кредитного ліміта в період із 18 серпня 2009 року по 14 червня 2022 року. Так, 18 серпня 2009 року кредитний ліміт був установлений у розмірі 500 грн; 13 квітня 2010 року кредитний ліміт збільшився до 1 430 грн; 20 жовтня 2010 року кредитний ліміт збільшився до 3 800 грн; 24 липня 2010 року кредитний ліміт збільшився до 4 400 грн; 24 грудня 2010 року кредитний ліміт збільшився до 5 200 грн; 09 квітня 2011 року кредитний ліміт збільшився до 6 200 грн; 28 травня 2011 року кредитний ліміт збільшився до 8 200 грн; 23 червня 2011 року кредитний ліміт збільшився до 10 200 грн; 05 серпня 2011 року кредитний ліміт збільшився до 15 000 грн; 29 вересня 2011 року кредитний ліміт зменшився до 10 200 грн; 26 жовтня 2016 року кредитний ліміт збільшився до 15 000 грн; 12 травня 2017 року кредитний ліміт збільшився до 17 000 грн; 22 травня 2018 року кредитний ліміт збільшився до 23 500 грн, а 14 червня 2022 року кредитний ліміт зменшений до 0 грн (а.с.21).

Відповідно до розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, станом на 30 січня 2023 року за відповідачем рахується заборгованість у сумі 31 581,74 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 25 834,36 грн та за простроченими процентами - 5 747,38 грн (а.с.7-20).

Виписка за договором №б/н за період з 18 серпня 2009 року по 01 січня 2023 року за рахунками ОСОБА_1 підтверджує здійснення банком автоматичного погашення заборгованості з карти відповідача та самостійне списання позивачем процентів за користування кредитним лімітом за ставками 3,4%; 3,5%; 3,6% в місяць, хоча розмір процентів за користування кредитом погоджений сторонами за процентною ставкою на рівні не більше 3% на місяць (а.с.46-59).

У розрахунку банком використані й процентні ставки (поточні) - 43,2%; 42%;40,8% річних, процентні ставки (прострочені) - 72%;34,80%;43,20% річних та процентна ставка при порушенні умов кредитування – 84%; 42%; 40,8% річних, на що відповідач у письмовому вигляді також не погоджувався. 

Отже, як убачається з розрахунку заборгованості за договором від 18 серпня 2009 року №б/н, наданого АТ КБ «ПриватБанк», із 18 серпня 2009 року по 30 січня 2023 року відповідачем здійснювалося використання кредитних коштів для споживчих потреб, а також повернення використаних коштів на картковий рахунок. Натомість, при поверненні відповідачем кредиту та сплаті процентів, банк погашав проценти за ставками, що сторонами в заяві від 18 серпня 2009 року або у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не погоджувалися, що вплинуло на нараховану банком заборгованість за процентами та тілом кредиту. 

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що виконаний банком розрахунок беззаперечно не підтверджує нараховану банком заборгованість. 

Отже, надаючи оцінку наведеним фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам на підтвердження заявлених вимог, а також враховуючи, що позивачем не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним була нарахована вказана сума заборгованості, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частина шоста ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: