СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року                            м. Харків               Справа № 922/1589/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Гребенюк Н.В., суддя Шутенко І.А., 
за участю секретаря судового засідання: Соляник Н.В.,
за участю представників сторін:
від позивача: Дудко І.М., ордер серія ВМ №1012158 від 27.02.2023;
від відповідача (апелянта): Лаврова М.А., довіреність № 13 від 12.01.2024;
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі регіональної філії "Південна залізниця", м. Харків (вх. №85 Х/1), 
на рішення Господарського суду Харківської області від 06.12.2023 (повний текст складено 14.12.2023) у справі №922/1589/22 (суддя Новікова Н.А.),
за позовом Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод", смт Свеса, Ямпільський район, Сумська область,
до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі регіональної філії "Південна залізниця", м. Харків,
про стягнення 1339515,46грн,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Приватне акціонерне товариство "Свеський насосний завод" (надалі – ПрАТ "Свеський насосний завод") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" (надалі – АТ "Українська залізниця") про стягнення заборгованості в розмірі 1339515,46грн, з яких: 1255878,00грн - основний борг, 436,98грн - 0,1% річних, 83200,48грн - інфляційні втрати. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № П/НХ-21813/НЮ від 31.08.2021 в частині своєчасної та повної оплати товару.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.12.2022 позов задоволено. Стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ПрАТ "Свеський насосний завод" суму основного боргу у розмірі 1255878,00грн, 0,1% річних у розмірі 436,98грн, 83200,48грн інфляційних втрат та судові витрати у розмірі 20092,74грн.
Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 18.01.2023 задоволено заяву ПрАТ "Свеський насосний завод" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ПрАТ "Свеський насосний завод" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.04.2023 рішення Господарського суду Харківської області від 21.12.2022 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 18.01.2023 залишені без змін. Задоволено заяву ПрАТ "Свеський насосний завод" про розподіл судових витрат. Стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ПрАТ "Свеський насосний завод" судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00грн.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 09.08.2023 постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.04.2023 та рішення Господарського суду Харківської області від 21.12.2022 у справі №922/1589/22 скасовано; справу №922/1589/22 передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Постанова Верховного Суду мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції, дійшовши висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості, не дослідили та не встановили, чи є позивач стягувачем, відносно якого постановою Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 введено заборону на виконання, у т.ч. в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань та чи підпадає позивач під визначення осіб, відносно яких встановлено заборону відповідно до п. 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України. 
За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду Харківської області від 06.12.2023 у справі №922/1589/22 позов задоволено повністю. Стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ПрАТ "Свеський насосний завод" суму основного боргу у розмірі 1255878,00грн, суму річних у розмірі 436,98грн, інфляційні витрати у розмірі 83200,48грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 20092,73грн.
Не погодившись із вищевказаним рішенням, відповідач - АТ "Українська залізниця" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 06.12.2023 у справі №922/1589/22 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, вважає висновки суду такими, що не відповідають встановленим обставинам, з огляду на наступне:
- господарський суд першої інстанції, відзначивши про відсутність у матеріалах справи доказів письмового повідомлення відповідачем позивача протягом п`яти календарних днів про неможливість виконання ним взятих на себе зобов`язань за договором у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, не надав належної оцінки доводам та доказам, наданим АТ "Українська залізниця", якими підтверджується наявність об`єктивних обставин, що спричинили невиконання зобов`язання;
- кінцевим бенефіціарним власником позивача (ПрАТ "Свеський насосний завод") є громадянка України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відносно якої Указом Президента України від 12.05.2023 № 279/2023 введено в дію рішення РНБО від 12.05.2023 про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) на 10 років, у т.ч. блокування активів; однак, судом першої інстанції не враховано наведеного відповідачем обґрунтування щодо неможливості виконання ним своїх зобов`язань за договором (провести оплату на користь позивача неможливо), з огляду на приписи Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", а також враховуючи, що постановою Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації" встановлено мораторій на виконання, у т.ч. в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є особи, пов`язані з державою-агресором. 

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2024 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Гребенюк Н.В., суддя Шутенко І.А. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Харківської області від 06.12.2023 у справі №922/1589/22; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; призначено розгляд апеляційної скарги у справі № 922/1589/22 на 12.02.2024 об 11:00 год.
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 22.01.2024 від ПрАТ "Свеський насосний завод", позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити оскаржуване рішення без змін. Свою позицію мотивує наступним:
- при розгляді справи відповідачем не було доведено факту настання форс-мажору, а також, з огляду на положення п. 8.2. договору, відповідачем порушено строк та спосіб повідомлення позивача про форс-мажор;
- до позивача не застосовувалося будь-яких санкцій та обмежувальних заходів, адже відповідні санкції мають персональний характер; 
- санкції, які були застосовані персонально до фізичної особи - Лебедєвої А.П., не мають будь-яких правових наслідків до ПрАТ "Свеський насосний завод", а також не звільняють боржника (відповідача) від виконання зобов`язань за договором поставки перед кредитором;
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.01.2024 задоволено клопотання представника ПрАТ "Свеський насосний завод" – адвоката Дудка І.М. про участь у судових засіданнях по справі №922/1589/22 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Протокольною ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 оголошено перерву у розгляді справи №922/1589/22 до 04.03.2024 о  11:00 год. 

У судовому засіданні апеляційної інстанції 04.03.2024 присутня  представниця відповідача (апелянта) підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, просила скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Присутній у судовому засіданні 04.03.2024 в режимі відеоконференції представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.08.2021, за результатами процедури закупівлі UА-2021-06-29-006124-с Лот № 3 , між ПрАТ "Свеський насосний завод" (постачальник) та АТ "Українська залізниця" (покупець) укладено договір №П/НХ-21813/НЮ (надалі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у зумовлені строки у власність покупцю певну продукцію (товар) відповідно до Специфікації №1 (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору (п. 1.1).
Найменування товару: кришка люка піввагона, габарит 1-ВМ (п.1.2 договору).
У пункті 1.3 договору передбачено, що асортимент товару передбачається у Специфікації № 1, яка додається до даного договору (Додаток № 1).
Виробник товару: ПрАТ "Свеський насосний завод" смт Свеса, Україна (п. 1.4 договору).
Відповідно до п. 3.1 договору покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною вказаною у Специфікації № 1 (Додаток № 1).
Ціна договору становить: 6305084,40грн, з урахуванням ПДВ 20% - 1050847,00грн (п. 3.4 договору).
Згідно з п.п. 4.2, 4.4 договору покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару після його поставки покупцю, при умові надання постачальником рахунку-фактури, документів якості на поставлений товар, не менше 45 банківських днів з дати реєстрації постачальником податкової накладної на кожну партію товару. Оплата за кожну партію поставленої продукції по даному Договору проводиться покупцем при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої відповідно до вимог чинного законодавства України в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.
У п. 5.1 передбачено умови та порядок постачання, зокрема:
- постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP інкотермс-2010 (Лот № 3 - 36005, м. Полтава, вул. Князя Ігоря Святославича, 7-а, Виробничий підрозділ "Полтавський відділ матеріально-технічного забезпечення" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця").
Товар поставляється транспортом постачальника за рахунок постачальника на склад покупця впродовж 7 календарних днів з дати відправлення письмової рознарядки на електронну адресу постачальника (пп. 5.1.1);
- поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару (пп. 5.1.2);
- письмова рознарядка на поставку товар направляється покупцем на електронну адресу постачальника із зазначенням кількості та вартості постачання. Підтвердженням відправлення рознарядки є скріншот із зазначенням відповідних електронних адрес та дати відправлення (пп. 5.1.4);
- представник покупця при прийнятті товару зобов`язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному в накладній та видати представнику постачальника довіреність на отримання даної партії товару (пп. 5.1.5);
- датою поставки товару вважається день підписання покупцем або його уповноваженим представником акту прийому-передачі товару, який готується постачальником (зразок додається) та надається одночасно з товаром покупцю; датування акту прийому-передачі постачальником забороняється (пп. 5.1.6);
- акт прийому-передачі або видаткова накладна та інші первинні документи, що стосуються виконання цього договору та приймання товару, підписуються особами, що визначені у пп. 5.1.2. (пп. 5.1.7).
Відповідно до п. 6.1 покупець зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари (пп. 6.1.1).
У пункті 7.3 договору сторони погодили, що відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України розмір відповідальності покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1% річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором.
Згідно з п. 8.1 договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).
Пунктами 8.2, 8.3 договору передбачено, що сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою.
Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків - до повного виконання (п. 10.1 договору).
20.12.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору від 31.08.2021 № П/НХ-21813/НЮ, за умовами якої внесено зміни і викладено в новій редакції, зокрема:
- пункт 3.4 Розділу 3 договору: Ціна цього договору становить: 7556736,00грн, з урахуванням ПДВ 20% - 1259456,00грн;
- пункт 10.1 Розділу 10 договору: Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 21.03.2022, а в частині розрахунків - до повного виконання.
14.02.2022 відповідач направив позивачу письмову рознарядку №НЗ-1/НГ-37/182 від 14.02.2022, в якій просив відвантажити продукцію за договором від 31.08.2021 № П/НХ-21813/НЮ (кришка люка піввагона, габарит 1-ВМ) у кількості 117 штук на загальну суму 1255878,00грн, з них ПДВ у розмірі 209313,00грн.
Згідно з видатковою накладною №0000066 від 21.02.2022 позивач поставив відповідачу продукцію (кришку люка піввагона, габарит 1-ВМ) в кількості 117 штук на суму 1255878,00грн з ПДВ, доставивши її в обумовлене договором місце, що також підтверджується товарно-транспортною накладною №21/02/22/1 від 21.02.2022.
Зазначений товар було отримано уповноваженим представником Залізниці за дорученням без жодних зауважень чи заперечень, що підтверджується актом прийому-передачі товару від 22.02.2022.
Позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату поставленого товару №0000011 від 21.02.2022 на суму 1255878,00грн, складено та подано податкову накладну №4 від 21.02.2022, яку зареєстровано в Єдиному державному реєстрі податкових накладних 23.02.2022.
АТ "Українська залізниця" листом (від 11.04.2022 № НГ-37/324) звернулось до ПрАТ "Свеський насосний завод", у якому запропонувало реструктурувати наявну заборгованість рівними частинами з погашенням до 25% щомісячно.
ПрАТ "Свеський насосний завод" погодилось на реструктуризацію боргу за договором №П/НХ-21813/НЮ від 31.08.2021 та надало відповідачу графік погашення платежів у строк до 23.05.2022 (лист від 21.04.2022 № 02-281).
У зв`язку із невиконанням графіку оплати заборгованості, ПрАТ "Свеський насосний завод" звернулось до АТ "Українська залізниця" з претензією №16-484 від 27.07.2022 щодо погашення наявної заборгованості. 
Зазначена вимога була залишена відповідачем без задоволення.
У зв`язку з наведеним, ПрАТ "Свеський насосний завод" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовними вимогами про стягнення з АТ "Українська залізниця" 1255878,00грн основного боргу, 436,98грн - 0,1% річних та 83200,48грн інфляційних втрат, обґрунтувавши їх невиконанням відповідачем зобов`язань за договором від 31.08.2021 № П/НХ-21813/НЮ в частині своєчасної оплати поставленого товару.
Як вже зазначалося, за результатом нового розгляду справи Господарським судом Харківської області 06.12.2023 ухвалено оскаржуване рішення у справі №922/1589/22, яким позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 1255878,00грн, 0,1% річних у розмірі 436,98грн, інфляційні витрати у розмірі 83200,48грн.
Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції, виходячи з обставин порушення відповідачем зобов`язань по оплаті поставленого товару за договором від 31.08.2021 № П/НХ-21813/НЮ, перевіривши наведені позивачем розрахунки 0,1% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено наявності форс-мажорних обставин відповідно до умов договору від 31.08.2021 № П/НХ-21813/НЮ та положень Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".
На виконання вказівок, визначених постановою Верховного Суду від 09.08.2023 у даній справі, господарський суд встановив, що ані ПрАТ "Свеський насосний завод", ані його акціонери, ані його кінцевий бенефіціарний власник ОСОБА_1 , не є тими суб`єктами, які зазначені у Постанові Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 №187 "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації", відтак позивач не підпадає під визначення осіб, відносно яких встановлено заборону відповідно до пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції не погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на таке.
За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України, встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору №П/НХ-21813/НЮ від 31.08.2021, колегія суддів зазначає, що останній за своєю правовою природою є договором поставки.
Згідно з ч. 1-2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічна правова норма передбачена ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як вже вказувалося раніше, за умовами п. 4.2. договору сторони погодили, що покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару після його поставки покупцю, при умові надання постачальником рахунку-фактури, документів якості на поставлений товар, не менше 45 банківських днів з дати реєстрації постачальником податкової накладної на кожну партію товару.
Оплата за кожну партію поставленої продукції по даному договору проводиться покупцем при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої відповідно до вимог чинного законодавства України в Єдиному державному реєстрі податкових накладних (п. 4.4 договору).
Дослідженими судом матеріалами справи підтверджується, що за фактом зазначеної поставки позивачем було складено та подано податкову накладну №4 від 21.02.2022, яку зареєстровано в Єдиному державному реєстрі податкових накладних 23.02.2022, про що свідчить квитанція про прийняття податкової накладної №1 від 23.02.2022, а також відповідна відмітка про доставку контрагенту на податковій накладній.
За таких обставин, господарський суд першої інстанції обґрунтовано відзначив, що остаточний платіж відповідач повинен був здійснити у строк до 26.04.2022 включно.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Факт отримання товару за оговором №П/НХ-21813/НЮ від 31.08.2021 на суму 1255878,00грн згідно з видатковою накладною №0000066 від 21.02.2022 та актом приймання-передачі від 22.02.2022 підтверджується самим відповідачем, що в силу ч. 1 ст. 75 ГПК України не потребує доведенню.
Отже, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що АТ "Українська залізниця" свої зобов`язання щодо оплати вартості товару, отриманого від ПрАТ "Свеський насосний завод" за умовами договору №П/НХ-21813/НЮ від 31.08.2021 всупереч ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України виконало не виконало, у зв`язку з чим на момент звернення позивача із даним позовом до суду у відповідача наявний  несплаченим борг у розмірі 1255878,00грн.
Позивач також нарахував та заявив до стягнення з відповідача 0,1% річних відповідно до п.7.3 договору №П/НХ-21813/НЮ від 31.08.2021 у розмірі 436,98грн та суму інфляційних витрат у розмірі 83200,48грн.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідальність у вигляді відсотків річних сторонами передбачено п.  7.3. договору, а саме, сторони на власний розсуд погодили, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України розмір відповідальності покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1 % річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим Договором.
Таким чином, враховуючи, що відповідачем належним чином не було виконано грошове зобов`язання перед позивачем з оплати наданих послуг, а тому нарахування позивачем 0,1% річних та інфляційних втрат є правомірним.
Щодо доводів апелянта стосовно існування форс-мажорних обставин, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги, оскільки він носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.
Матеріали справи не містять сертифікат, виданий ТПП України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на реальну можливість виконання зобов`язань відповідача саме за договором №П/НХ-21813/НЮ від 31.08.2021.
Пунктом 8.1. договору сторони погодили, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).
Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі (п. 8.2. договору).
Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою (п. 8.3. договору).
В матеріалах справи відсутні докази письмового повідомлення відповідачем позивача протягом 5 календарних днів про неможливість виконання ним взятих на себе зобов`язань за договором №П/НХ-21813/НЮ від 31.08.2021, доказів  настання форс-мажорних обставин матеріали справи не містять.
Водночас судова колегія зазначає, що повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно оплату (товар, послугу, роботу) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.
Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).
Умовами укладеного між сторонами договору поставки не передбачено втрату стороною права посилатись на форс-мажорні обставин внаслідок неповідомлення про настання для неї форс-мажорних обставин.
При цьому, колегія суддів вважає, що оскільки відповідач посилається на настання для нього форс-мажорних обставин з моменту початку воєнних дій (з 24.02.2022), тому останній з урахуванням принципів цивільного законодавства добросовісності та розумності був зобов`язаний невідкладно (ще у лютому - березні 2022 року) повідомити позивача про неможливість своєчасної оплати за договором.
Однак, враховуючи, що відповідачем не було належним чином дотримано процедури повідомлення про початок дії щодо нього форс-мажорних обставин, то зазначені обставини порушили майнові інтереси позивача та завдали останньому негативних наслідків. У свою чергу, зазначені обставини не можуть бути підставою для покладення тягаря неоплати товару саме на позивача, оскільки відповідач у повній мірі усвідомлював порушення умов договору (сторони укладали угоди про реструктуризацію боргу).
Посилання відповідача на тяжкий фінансовий станом, а також введення воєнного стану не звільняє відповідача від виконання ним відповідних зобов`язань перед позивачем взятих на себе за договором №П/НХ-21813/НЮ від 31.08.2021.
Відповідач добровільно на власний розсуд взяв на себе відповідальність передбачену умовами договору, у т.ч. за прострочення грошового зобов`язання.
Слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (ст. 607 ЦК України) або на відсутність вини (ст. 614, 617 ЦК України чи ст. 218 ГК України).
Колегія суддів зазначає, що доводи відповідача про пошкодження його майна можуть свідчити про наявність у нього матеріальних збитків.
Водночас, у розумінні положень чинного законодавства як для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, так і перенесення (відтермінування) строку виконання зобов`язань за договором поставки з оплати поставленого товару обов`язково має бути встановлений прямий причинно-наслідковий зв`язок між обставиною (подією (форс-мажором)) і неможливістю виконання відповідачем своїх конкретних зобов`язань (неможливість проведення оплати грошових коштів з будь-яких підстав, які стались в наслідок дії форс-мажору, або відсутність грошових коштів на рахунках відповідача).
Суд зауважує, що обставини введення воєнного стану, військова агресія проти України та пошкодження майна відповідача самі по собі не можуть бути достатнім підтвердженням відсутності у суб`єкта господарювання грошових коштів на рахунках та неможливість виконання зобов`язань за договором з оплати вартості поставленого товару лише тільки внаслідок воєнного стану.
Однак, відповідачем не надано до матеріалів справи доказів відсутності у нього грошових коштів у розмірі, достатньому для здійснення розрахунків з позивачем, та не доведено того, що саме стало наслідком неможливості оплати поставленого позивачем товару та не наведено належного обґрунтування ані щодо відсутності грошових коштів на його рахунках, ані щодо неможливості з будь-яких підстав, пов`язаних з воєнними діями або пошкодженням його майна, провести оплату на користь позивача.
Відтак, посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин судовою колегією визнається безпідставним та відхиляється з вищенаведених мотивів.
При цьому, направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 09.08.2023 у цій справі вказав про необхідність дослідження судами того чи є позивач кредитором (стягувачем) щодо якого постановою Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 введено заборону на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань; та чи підпадає Позивач під визначення осіб, стосовно яких встановлено заборону відповідно до пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України.  
З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що кінцевим бенефіціарним власником ПрАТ "Свеський насосний завод" і його упоноваженою особою є громадянка України ОСОБА_1 , стосовно якої Указом Президента України від 12.05.2023 № 279/2023 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України" від 12.05.2023 "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12.05.2023 "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) ", застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).
Наведена обставина учасниками справи не заперечується, а також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а також загальнодоступних джерел інформації.
Згідно з ч.ч. 1 – 3 ст. 1 Закону України "Про санкції" з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).
Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність.
Застосування санкцій не виключає застосування інших заходів захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, її економічної самостійності, прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави.
За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України "Про санкції" видами санкцій згідно з цим Законом є, зокрема, обмеження торговельних операцій; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; заборона здійснення публічних та оборонних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб-резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також публічних та оборонних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно із цим Законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України "Про санкції" рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених п.п. 1, 2 - 21, 23 - 25 ч. 1 ст. 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання.
Отже, Радою національної безпеки та оборони України приймаються рішення про обмежувальні заходи (санкції) щодо певних фізичних та юридичних осіб і таке рішення вводиться в дію відповідним указом Президента України.
Разом з цим, ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" визначено, що активи, пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, - всі активи, що прямо (а щодо права власності на корпоративні права - також опосередковано (через інших осіб) перебувають у власності, в тому числі у спільній власності, або передаються на користь осіб, включених до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції (далі - перелік осіб), осіб, які здійснюють фінансові операції від імені або за дорученням осіб, включених до переліку осіб, та осіб, якими прямо або опосередковано (через інших осіб) володіють або кінцевими бенефіціарними власниками яких є особи, включені до переліку осіб, а також активи, отримані від таких активів (п. 3 ч. 1).
Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" визначено, що кінцевий бенефіціарний власник - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція. Кінцевим бенефіціарним власником є: для юридичних осіб - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння). Ознакою здійснення прямого вирішального впливу на діяльність є безпосереднє володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи.
Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" починаючи з 24.02.2022 на території України діє режим воєнного стану, воєнний стан в Україні триває і до теперішнього часу.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Як вже зазначалося, Указом Президента України від 12.05.2023 № 279/2023 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України" від 12.05.2023 "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12.05.2023 "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), у тому числі щодо кінцевого бенефіціарного власника позивача – ОСОБА_1 .
Так, згідно Додатку 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України  від 12.05.2023 року "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", введеного в дію Указом Президента України від 12.05.2023 № 279/2023, до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, відомості згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків України: реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) у виді: 1) блокування активів – тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними; 2) обмеження торговельних операцій (повне припинення); 3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України (повне припинення); 4) запобігання виведенню капіталів за межі України; 5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; 6) анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами; 7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах; 8) заборона або обмеження заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів та повітряних суден до повітряного простору України або здійснення посадки на території України (повна заборона); 9) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності; 10) позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення; 11) заборона на набуття у власність земельних ділянок.
Згідно з положеннями ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.
Діюче правове регулювання ґрунтується на єдності державної системи та спрямоване на досягнення належної координації діяльності усіх органів державної влади та управління, зокрема, на вирішення завдань, пов`язаних із захистом суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки.
Форми та способи відповідної участі органів державного управління можуть бути різноманітні.
Колегія суддів зазначає, що в умовах збройної агресії Російської Федерації та введеного у зв`язку з цим воєнного стану на підставі Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022 (з наступними змінами), запровадження певних обмежень у цивільному обороті, особливо щодо певних учасників такого обороту є в цілому допустимим та справедливим.
Згідно з приписами ст. 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" - Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження; акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.
Згідно з пп. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації" від 03.03.2022 за №187 для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією російської федерації до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, установлено мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку грошових та інших зобов`язань кредиторами (стягувачами), за якими є російська федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором):
- громадяни російської федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах;
- юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства російської федерації;
- юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є російська федерація, громадянин російської федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті.
Отже, дія мораторію передбачає заборону на вчинення конкретно визначеного переліку дій між учасниками правовідносин, встановлює певний правовий режим для цих правовідносин і впливає на перебіг грошових та інших зобов`язань. З моменту запровадження вказаного мораторію суб`єктивне право осіб - кредиторів (стягувачів), перелік яких наведений у Постанові № 187, зазнає обмежень у можливості реалізувати ними право вимоги до зобов`язаної сторони, у тому числі шляхом звернення за судовим захистом. Також мораторій хоча і не припиняє суб`єктивне право, однак на строк дії мораторію таке право не може реалізуватися шляхом фактичного виконання.
Такий же висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.11.2023 у справі №910/14552/22, від 30.05.2023 у справі №925/1248/21, від 08.11.2023 у справі №915/18/23.
При цьому колегія суддів враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №915/18/23, про необхідність надавати правову оцінку доводам відповідача (боржника) щодо можливості застосування у спірних правовідносинах Закону України "Про санкції" та підзаконних нормативно-правових актів в частині наявності/відсутності щодо позивача обмежувальних заходів, передбачених Законом України "Про санкції".
Як вже зазначалося, судом встановлено, що кінцевим бенефіціарним власником ПрАТ "Свеський насосний завод" є фізична особа – ОСОБА_1 , яка рішенням РНБОУ від 12.05.2023 "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", уведеного в дію Указом Президента України від 12.05.2023 № 279/2023 включена до переліку фізичних осіб, до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).
Відповідно до ст. 96-1 ЦК України корпоративні права - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.
За приписами пп. 14.1.90 п. 14.1 ст. 14 ПКУ корпоративні права - права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Враховуючи те, що позивач - ПрАТ "Свеський насосний завод" належить та перебуває під контролем фізичної особи – ОСОБА_1 , оскільки вона володіє контрольним пакетом акцій, відтак існують обґрунтовані підстави для висновку, що вплив кінцевого бенефіціарного власника на органи управління юридичної особи, у тому числі його активи, буде здійснювати саме ОСОБА_1 , на яку накладено санкції у зв`язку зі збройною агресією рф проти України, до яких (санкцій) входить блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, запобігання виведенню капіталів за межі України, зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань тощо.
За вказаних обставин,  у випадку задоволення позову виконання судового рішення у цій справі може спричинити прямий або опосередкований обхід спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), які застосовані з боку України по відношенню до кінцевого бенефіціарного власника позивача  – ОСОБА_1 .
Вказані санкції застосовані на підставі Закону України "Про санкції".
Відповідно до ст. 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином санкції відносно кінцевого бенефіціарного власника ПрАТ "Свеський насосний завод" – ОСОБА_1 застосовано органами державної влади в межах своїх повноважень та на підставі закону.
У даному випадку державою фактично застосовано мораторій, тобто відстрочення виконання зобов`язань, що встановлюються на певний термін (10 років) у зв`язку зі збройною агресією і дією правового режиму воєнного стану.
Дія такого мораторію поширюється на окремі категорії стягувачів, у т.ч. на ПрАТ "Свеський насосний завод", оскільки така юридична особа перебуває в прямій корпоративній залежності від свого кінцевого бенефіціарного власника –          ОСОБА_1 , яка має широке коло повноважень щодо позивача, дає можливість формувати його волю, визначати мету і види діяльності, прямо чи опосередковано (через органи управління) може вирішувати долю його активів.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що до ОСОБА_1 застосовано саме персональні санкції як до фізичної особи, а не до позивача - ПрАТ "Свеський насосний завод", де зазначена фізична особа є кінцевим бенефіцірним власником та здійснює вирішальний вплив на діяльність підприємства, у т.ч. економічну. Тобто, у випадку задоволення позову у цій справі та примусового стягнення грошових коштів з відповідача, фактично збільшаться активи підприємства позивача, шляхом отримання реальних грошових коштів на рахунок ПрАТ "Свеський насосний завод", яке знаходиться під прямим контролем фізичної особи – ОСОБА_1 , відносно якої були застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) за діяльність, пов`язану з державою-агресором.
Водночас, перерахування такої значної суми грошових кошті, а тим більше в примусовому порядку за рішенням суду, може позбавити підприємство - АТ "Українська залізниця", яке має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, здійснює перевезення населення та гуманітарних вантажів, у т.ч. у найбільш постраждалих регіонах на сході країни, може позбавити відповідача реальних грошових коштів.
У даному конкретному випадку, хоча відповідач не оспорює проти самого факту поставки товару та наявність заборгованості, це має важливе значення для захисту національних інтересів, оскільки такі грошові кошти можуть бути спрямовані на відновлення транспортної інфраструктури АТ "Українська залізниця" з метою підтримки економіки та обороноздатності держави, оскільки кінцевим бенефіцірним власником позивача є фізична особа, яка пов`язана з державою-агресором.
Зазначені обставини мають безпосереднє значення для стягнення грошових коштів з АТ "Українська залізниця", оскільки останнє є стратегічним підприємством залізничного транспорту, яке після початку збройної агресії виконує евакуаційні рейси, перевезення населення в найбільш небезпечних регіонах, у т.ч. виконує оборонну функцію.
На теперішній час - в умовах дії воєнного стану в Україні, здійсненні рф акту агресії, яка завдає шкоди життю та здоров`ю, правам, свободам і гідності громадян, інтересам суспільства, примусове стягнення з АТ "Українська залізниця" значної суми реальних грошових коштів, не буде ґрунтуватися на засадах законності, справедливості, добросовісності та розумності, оскільки ці грошові кошти надійдуть підприємству (позивачу), контроль за яким здійснює та кінцевим бенефіціарним власником якого є фізична особа, пов`язана з державою-агресором, до якої застосовані спеціальні обмежувальні санкції.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в силу приписів Указу Президента України від 12.05.2023 №279/2023 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України", яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12.05.2023 "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", ст. 1, п. 30 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", п.п. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації" від 03.03.2022 за №187, враховуючи встановлений мораторій на примусове виконання рішень, а тому наявні правові підстави для обмеження права позивача на отримання грошових коштів від відповідача за договором №П/НХ-21813/НЮ від 31.08.2021 в сумі 1255878,00грн основного боргу, 436,98грн - 0,1% річних та 83200,48грн інфляційних втрат. 
При цьому, колегія суддів наголошує, що позивач не втрачає право на отримання вищевказаної суми заборгованості, таке право може бути реалізованим ним тільки після скасування державною владою України прямої заборони (мораторію) на виконання зобов`язань. 
Статтею 79 ГПК України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).
Частиною 1 ст. 277 ГПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими обставини з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 ст. 277 ГПК України оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 06.12.2023 у справі №922/1589/22 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову, за наведених у даній постанові підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 ГПК України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: судовий збір за подання позову покладається на позивача; з позивача на користь відповідача підлягає стягненню: 60278,20грн судового збору за подання первісної апеляційної скарги та апеляційної скарги після нового розгляду справи (по 30139,20грн); 40185,46грн судового збору за подання касаційної скарги.
Керуючись ст.ст. 129, 232 - 241, 275 – 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" на рішення Господарського суду Харківської області від 06.12.2023 у справі №922/1589/22 – задовольнити.
Рішення Господарського суду Харківської області від 06.12.2023 у справі №922/1589/22 – скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця"  про стягнення 1339515,46грн – відмовити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" (41226, Сумська область, Ямпільський район, смт. Свеса, вул. Заводська, б.1, код ЄДРПОУ 05785454) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця,5, код ЄДРПОУ 40075815) в особі регіональної філії "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7, код ЄДРПОУ 40081216) судовий збір у розмірі 60278,20грн за подання апеляційних скарг та судовий збір у розмірі 40185,46грн за подання касаційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 14.03.2024.

Головуючий  суддя                                                                      Н.О. Мартюхіна

Суддя                                                                                              Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                              І.А. Шутенко