ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2119/24 Справа № 189/765/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Редько О.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Лопатіної М.Ю.,
за участю секретаря судового засідання — Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» на заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2023 року по цивільній справі №189/765/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження», про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки,–

                                       В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Відродження», про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки (а.с. 1-3), який в подальшому уточнив (а.с. 23, 29), в обґрунтування якого посилався на те, що він являється власником земельної ділянки площею 2,9300 га, кадастровий номер 1224255100:01:008:1639. Вказану земельну ділянку позивач успадкував від своєї сестри, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
27 червня 2017 року між його покійною сестрою ОСОБА_2 та ТОВ «Відродження» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,9300 га, кадастровий номер 1224255100:01:008:1639, яка розташована на території Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, строком до 31.12.2027 року. 
Відповідно до п. 3.4 договору, при переході права власності на земельну ділянку або її частину, від Орендодавця до іншої особи або осіб, цей договір зберігає свою чинність для нового власника або власників. 
Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2022 року №1479, в порядку ст. 148-1 ЗК України листом від 26.12.2022 року позивач повідомив відповідача про те, що успадкував земельну ділянку площею 2,9300 га, кадастровий номер 1224255100:01:008:1639, яка перебуває в оренді відповідача, та повідомив про те, щоб йому виплачувалася орендна плата. 
Відповідно до п. 4.1 укладеного договору, сторони погодили, що за кожен рік використання землі орендар нараховує орендну плату у грошовій формі в розмірі, що становить 7 075 грн на момент укладення договору. 
Відповідно до п. 4.1 договору, орендна плата сплачується до 30 листопада кожного року дії договору оренди. 
Відповідно до умов договору Орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату. 
Починаючи з моменту укладення договору та його державної реєстрації, відповідач не виконує покладені на нього обов`язки щодо виплати орендної плати. 
Так, відповідачем не сплачено позивачу орендну плату за 2021 та 2022 роки. 
Тобто, борг зі сплати оренди за 2021 та 2022 рік складає (7 075 грн * 2 роки = 14 150 грн). 
Позивач також зазначив, що систематична несплата орендної плати являється порушенням умов договору оренди земельної ділянки зі сторони орендаря, що є підставою для розірвання договору оренди. 
В процесі розгляду справи позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що відповідачем в добровільному порядку було частково сплачено заборгованість по орендній платі за 2021 та 2022 рік. 
На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з ТОВ «Відродження» на його користь пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у сумі 258,24 грн за період з 01.12.2021 року по 30.11.2022 рік; пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у сумі 58,72 грн за період з 01.12.2021 року по 21.02.2023 рік; інфляційні втрати в сумі 1 873,28 грн та три відсотки річних в сумі 212,25 грн за несвоєчасну сплату орендної плати за 2021 рік; розірвати договір оренди земельної ділянки площею 2,9300 га, кадастровий номер 1224255100:01:008:1639, укладений 27.06.2017 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Відродження», та припинити речове право (право оренди) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №21956999 від 27.06.2017 року на земельну ділянку площею 2,9300 га, кадастровий номер 1224255100:01:008:1639, яка розташована на території Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, яке виникло на підставі договору оренди земельної ділянки від 27 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Відродження»; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.
       Заочним рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2023 року позов  ОСОБА_1 до ТОВ «Відродження» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки, задоволено. 
Стягнуто з ТОВ «Відродження» на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у сумі 258,24 грн (двісті п`ятдесят вісім гривень двадцять чотири копійки) за період з 01.12.2021 року по 30.11.2022 рік; пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у сумі 58,72 грн (п`ятдесят вісім гривень сімдесят дві копійки) за період з 01.12.2021 року по 21.02.2023 рік. 
Стягнуто з ТОВ «Відродження» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 1 873,28 грн (одна тисяча вісімсот сімдесят три гривні двадцять вісім копійок) та три відсотки річних в сумі 212,25 грн (двісті дванадцять гривень двадцять п`ять копійок) за несвоєчасну сплату орендної плати за 2021 рік. 
Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 2,93 га, кадастровий номер 1224255100:01:008:1639, укладений 27.06.2017 року між ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої є ОСОБА_1 та ТОВ «Відродження» та припинено речове право (право оренди) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №21956999 від 19.08.2017 року на земельну ділянку площею 2,93 га, кадастровий номер 1224255100:01:008:1639, яка розташована на території Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, яке виникло на підставі договору оренди земельної ділянки від 27 червня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої є ОСОБА_1 та ТОВ «Відродження». 
Стягнуто з ТОВ «Відродження» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 147,20 грн (дві тисячі сто сорок сім гривень двадцять копійок) (а.с. 34-38).
У червні 2023 року ТОВ «Відродження» звернулось до суду із заявою про перегляд заочного рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2023 року (а.с. 40-42). 
Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2023 року скасовано заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2023 року, справу призначено до нового розгляду (а.с. 53).
Повторним заочним рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2023 року позов  ОСОБА_1 до ТОВ «Відродження» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки, задоволено. 
Стягнуто з ТОВ «Відродження» на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у сумі 258,24 грн (двісті п`ятдесят вісім гривень двадцять чотири копійки) за період з 01.12.2021 року по 30.11.2022 рік; пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у сумі 58,72 грн (п`ятдесят вісім гривень сімдесят дві копійки) за період з 01.12.2021 року по 21.02.2023 рік. 
Стягнуто з ТОВ «Відродження» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 1 873,28 грн (одна тисяча вісімсот сімдесят три гривні двадцять вісім копійок) та три відсотки річних в сумі 212,25 грн (двісті дванадцять гривень двадцять п`ять копійок) за несвоєчасну сплату орендної плати за 2021 рік. 
Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 2,93 га, кадастровий номер 1224255100:01:008:1639, укладений 27.06.2017 року між ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої є ОСОБА_1 та ТОВ «Відродження» та припинено речове право (право оренди) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №21956999 від 19.08.2017 року на земельну ділянку площею 2,93 га, кадастровий номер 1224255100:01:008:1639, яка розташована на території Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, яке виникло на підставі договору оренди земельної ділянки від 27 червня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої є ОСОБА_1 та ТОВ «Відродження». 
Стягнуто з ТОВ «Відродження» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 147,20 грн (дві тисячі сто сорок сім гривень двадцять копійок) (а.с. 68-72). 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Відродження» подало апеляційну скаргу (а.с. 75-77), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача пеню, втрати від інфляції, 3% річних за несвоєчасну сплату орендної плати за 2021-2022 рік в сумі 937,90 грн, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Відродження» про розірвання договору оренди земельної ділянки, відмовити.
ОСОБА_1 не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.
       Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір, або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимоги заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Статтею 13 Закону України “Про оренду землі” передбачено, що договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За змістом ст. 15 вищевказаного Закону, зокрема, істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 20 Закону України “Про оренду землі”, в редакції, чинній на момент укладання договору, орендна плата може встановлюватися у таких формах: грошовій; натуральній (за визначеною кількістю чи частиною продукції, яка одержується з орендованої земельної ділянки); відробітковій (надання послуг орендодавцю). Сторони можуть передбачити у договорі оренди поєднання зазначених форм або визначити інші форми плати.
Відповідно до ст. 21 Закону України “Про оренду землі”, в редакції, чинній на момент укладання договору, умови договору оренди про розмір орендної плати можуть переглядатися за згодою сторін. Орендар має право вимагати відповідного зменшення орендної плати у випадках, якщо стан орендованої земельної ділянки погіршився не внаслідок дій чи бездіяльності орендаря. У разі збільшення відповідно до законів України розміру земельного податку орендодавець має право вимагати збільшення орендної плати, якщо інше не передбачено умовами договору оренди.
Статтею 24 Закону України “Про оренду землі” передбачено, зокрема, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України “Про оренду землі” на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Пунктом “д” ч. 1 ст. 141 Земельного Кодексу України встановлено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Судом встановлено, що 27.06.2017 року між ОСОБА_2 , як власницею земельної ділянки, загальною площею 2,93 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 1224255100:01:008:1639, та ТОВ «Відродження» було укладено договір оренди земельної ділянки, яким було визначено термін дії договору оренди - до 31 грудня 2027 року.
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої вказану земельну ділянку, успадкував її брат, ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2022 року №1479 (а.с. 6).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). 
Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Частиною першою ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законом порядку.
Відповідно до п. 3.4 Договору оренди від 27.06.2017 року, при переході права власності на земельну ділянку або її частину, від Орендодавця до іншої особи або осіб, цей договір зберігає свою чинність для нового власника або власників.
Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №318649544 від 23.12.2022 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, загальною площею 2,93 га, кадастровий номер - 1224255100:01:008:1639 (а.с. 7).
Згідно копії заяви листа-повідомлення від 26.12.2022 року, позивач ОСОБА_1 повідомив відповідача про сплату йому належної орендної плати по договору оренди земельної ділянки , кадастровий номер 1224255100:01:008:1639 (а.с. 11).
Пунктом 4.1 вказаного договору оренди землі визначено форму та розмір орендної плати. За кожен рік використання землі орендар нараховує орендну плату у грошовій формі у розмірі 8 788,82 грн, в т.ч. ПДФО, ВЗ та ін, до виплати на руки 7 075,00 грн.
Сплачується орендна плата до 30 листопада кожного року дії договору оренди.
В разі неврожаю з природних причин строк видачі орендної плати може бути продовжений орендарем до 31 квітня наступного року, але не звільняє від обов`язку сплати орендної плати за вказаний період.
Відповідно до п. 4.2 орендна плата по бажанню орендодавця може виплачуватися як у грошовій, так і у натуральній або відробітковій формі, поєднання різних форм орендної плати.
При виплаті орендної плати у натуральній формі вона дорівнює: 2 000 кг зернових культур, 120 кг. соняшнику, 30 кг цукру, 1 000 кг соломи.
Пунктом 4.3 передбачено, обчислення розміру орендної плати за змелю здійснюється з урахуванням індексації.
Пункт 12.3 договору передбачає припинення договору шляхом його розірвання рішення суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. 
Відповідно до п. 15.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків по договору, якщо це невиконання відбулося за обставин, які виникли після укладення договору внаслідок невідворотних дій надзвичайного характеру, які сторони не змогли ні передбачити, ні попередити вжитими заходами (повінь, пожежа, землетрус, осідання ґрунту та інші явища природи, а також війна або військові дії), що призвели до неможливості виконання договору.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №95056389 вказаний договір оренди земельної ділянки від 27 червня 2017 року був зареєстрований 19 серпня 2017 року та право оренди належить ТОВ “Відродження”. Строк дії 31 грудня 2027 року (а.с. 10).
Судом встановлено, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання перед позивачем за 2021 та 2022 роки за договором оренди земельної ділянки від 27.06.2017 року, кадастровий номер 1224255100:01:008:1639.
Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, з урахуванням їх уточнення, ОСОБА_1 зазначив, що при первісному зверненні з позовом до суду відповідачем не була виплачена орендна плата за договором оренди землі від 27 червня 2017 року за користування земельною ділянкою за період 2021-2022 роки. Однак, після звернення до суду з позовом відповідач в добровільному порядку 10.04.2023 року частково сплатив орендну плату.
Тобто, орендна плата у розмірі, який передбачений договором оренди за 2021-2022 роки виплачена позивачу у повному обсязі, але із значним запізненням та жодних доказів поважності затримання виплати орендної плати, наявності форс-мажорних обставин, зазначених у договорі, відповідач суду не надав. 
Доводи апеляційної скарги про те, що після смерті орендодавця у спадкоємця були відсутні документи на землю та відповідачу достеменно не було відомо кому саме мають сплачувати орендну плату за земельну ділянку, є безпідставними, оскільки орендар зобов`язаний належним чином виконувати умови договору оренди землі, у тому числі й нараховувати та сплачувати орендну плату за таким договором, включаючи період з дати смерті орендодавця і до моменту оформлення спадкоємцями права власності на земельну ділянку.
Окрім того, слід звернути увагу на те, що орендар допустив порушення умов договору та мав заборгованість по орендній платі ще за час життя орендодавця, а тому посилання в апеляційній скарзі про відсутність підстав для нарахування штрафних санкцій після смерті спадкодавця, є безпідставними.
Розглядаючи спори про розірвання договору оренди з підстав заборгованості по орендній платі, слід мати на увазі, що згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України “Про оренду землі” основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.
Таким чином, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.
У постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 183/1749/17 Верховний Суд України зробив висновок про те, що неналежне виконання умов договору, а саме часткове невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сам факт систематичного порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо своєчасної сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість.
Стосовно несвоєчасної виплати орендної плати за 2022 рік апелянт посилається на форс-мажорні обставини, що передбачені п. 15.1 Договору оренди земельної ділянки, згідно якого сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов”язків по договору, якщо це невиконання відбулося за обставин, які виникли після укладення договору внаслідок невідворотних дій надзвичайного характеру, які сторони не змогли ні передбачити, ні попередити вжитими заходами (повінь, пожежа, землетрус, осідання ґрунту та інші явища природи, а також війна або військові дії), що призвели до неможливості виконання договору.
Згідно з ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося в результаті випадку або дії непереборної сили.
За загальним правилом, щоб довести дію обставин непереборної сили (форс-мажору), через які неможливо було виконати зобов`язання, потрібно звертатися до Торгово-промислової палати (далі – ТПП).
28 лютого 2022 року ТПП опублікувала лист №2024/2.0-7.1, який засвідчує настання форс-мажору (обставин непереборної сили) – військову агресію РФ проти України, яка стала підставою для запровадження в країні воєнного стану з 05.30 годин 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента від 24 лютого 2022 №64/2022.
ТПП підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними для СГ та/або фізичних осіб за договором, окремими податковими та іншими зобов`язаннями/обов`язками, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчими та іншими нормативними актами і стало неможливим у встановлений строк у результаті настання таких обставин.
Слід зазначити, лист №2024 не звільняє орендаря від виконання договірних зобов`язань. Наявність форс-мажорних обставин, які засвідчує цей документ, дає орендареві право не платити штраф і не відшкодовувати збитки у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань, а не саму орендну плату. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в країні не дає орендарям земельних ділянок права не сплачувати орендну плату. Проте у зв`язку з настанням форс-мажорної обставини (військова агресія рф) орендар може домогтися звільнення від відповідальності за несвоєчасне внесення орендної плати.
Встановлено, орендована відповідачем земельна ділянка загальною площею 2,93 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 1224255100:01:008:1639, розташована на території Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області.
Відповідно до Розпорядження КМУ “Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Дніпропетровської області” від 12 червня 2020 р. №709-р утоворено Покровську селищну територіальну громаду Покровського району Дніпропетровської області, до складу якої увійшли територіальні громади: Покровська, Андріївська, Вишнівська, Катеринівська, Олександрівська, Орлівська.
Відповідно до Преамбули Статуту Покровської селищної територіальної громади Покровська селищна рада Покровського району Дніпропетровської області як повноважний представник Покровської територіальної громади, до якої входять населені пункти: смт Покровське (центр громади) та села Андріївка, Богодарівка, Братське, Відрадне, Вільне, Вовче, Водяне, Гапоно-Мечетне, Гай, Герасимівка, Добропасове, Зелена Долина, Коломійці, Левадне, Нечаївка, Новоскелювате, Олександрівка, Олексіївка, Остапівське, Отрішки, Петриків, Піщане, Писанці, Радісне, Романки, Скотувате, Старокасянівське, Тихе, Христофорівка, Чорненкове Покровського району Дніпропетровської області.
Відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року №309 Покровська селищна рада Покровського району Дніпропетровської області належить до територій можливих бойових дій.
Тягар доказування повної неможливості користування об`єктом оренди внаслідок дії обставин непереборної сили покладається на орендаря.
Однак, слід зазначити, матеріали справи не містять та відповідачем не було надано суду будь-яких належних доказів на підтвердження того, що у 2022 році відповідач дійсно не мав об`єктивної можливості виконання договору оренди, не користувався та не обробляв належну позивачу земельну ділянку саме з причин - форс-мажору (обставин непереборної сили) – військової агресії рф проти України, через що не сплачував у 2022 році оренду плату позивачу.
Лише самі посилання відповідача на оголошення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану та на п. 15.1 договору, згідно якого сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов”язків по договору, якщо це невиконання відбулося за обставин, які виникли після укладення договору внаслідок невідворотних дій надзвичайного характеру, які сторони не змогли ні передбачити, ні попередити вжитими заходами (повінь, пожежа, землетрус, осідання ґрунту та інші явища природи, а також війна або військові дії), що призвели до неможливості виконання договору, без надання належних доказів на підтвердження дійсної неможливості виконання умов договору оренди землі, є безпідставними.
Отже, ТОВ “Відродження” було виплачено позивачеві орендну плату за 2021-2022 роки в повному обсязі, але несвоєчасно — у порушення умов договору оренди, що свідчить про систематичність порушення умов договору оренди земельної ділянки від 27.06.2017 року.
Враховуючи, що систематичне порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо несвоєчасної сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, позовні вимоги  ОСОБА_1  до ТОВ “Відродження” в частині розірвання договору оренди земельної ділянки є доведеними та обґрунтованими, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). 
Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.08.2017 року у реєстрі міститься запис про інше речове право на земельну ділянку площею 2,93 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - 1224255100:01:008:1639, розташованої на території Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, вид іншого речового права – право оренди земельної ділянки (а.с. 10). 
Оскільки, суд дійшов обґрунтованого висновку про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного 27.06.2017 року, то суд також обгрунтовано припинив інше речове право – право оренди цієї земельної ділянки.
За п. 4.9 договору, сторонами визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожен день прострочення. 
Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання перед позивачем за договором оренди земельної ділянки від 27.06.2017 року, кадастровий №1224255100:01:008:1639, а отже є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, 3 % річних та пені за 2021-2022 роки згідно розрахунків наведених судом першої інстанції в рішенні суду.
Посилання апелянта на те, що нарахування штрафних санкцій за 2021 рік повинно відбуватися в періоди: з 01.12.2021 - по дату смерті ОСОБА_2 і з дати реєстрації права власності позивача на вищезазначену земельну ділянку в ЄДРП, з 23.12.2022 – 04.04.2023, а за 2022 рік відповідно: з 23.12.2022 по 04.04.2023, колегія суддів не бере до уваги оскільки вказані доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції, яким у повному обсязі їм надана правова оцінка та підстави для надання повторної правової оцінки відсутні.
Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Судові витрати понесені ТОВ “Відродження” у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375,382-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» — залишити без задоволення.
       Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2023 року — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                  М.Ю. Петешенкова

М.Ю. Лопатіна